Постанова
Іменем України 
7 червня 2018 р.
м. Київ
справа № 751/5063/15-к
провадження № 51-2718 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання – ОСОБА_4 ,
прокурора – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
засудженого – ОСОБА_7 
розглянув у  відкритому  судовому  засіданні  касаційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 8 липня 2015 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року, засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015270010000866 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Полуботки Чернігівського району та області, проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.п.4,5 ч.2 ст.115; п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 8 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15 – п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, за п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання  шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто 30 000 грн. на його користь з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 9 лютого 2015 року в період часу приблизно з 15.30 години до 17.00 години, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час спільного розпивання спиртних напоїв з власником будинку ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 , в ході сварки на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з умислом на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох осіб, які перебували або могли перебувати на той час у будинку або поряд, умисно вилив на тіла ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з пластикової пляшки запальну суміш, що є зміненим бензином та нафтовим мастилом, яку взяв за місцем свого мешкання, та відразу ж їх підпалив, в результаті чого останні загорілися. В процесі загоряння та горіння ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відчували нестерпний біль, особливі фізичні страждання, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: опіків 3-4 ступеню 95% поверхні шкіри, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: опіків ІІ-ІІІ АБ ступеню обличчя, шиї, обох верхніх кінцівок, 10% поверхні тіла, опіку верхніх дихальних шляхів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.
Тим самим ОСОБА_7 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_9 з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох осіб, які перебували або могли перебувати на той час у вказаному будинку або поряд, та вчинив всі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_8 , але з причин, які не залежали від його волі, злочинні дії, спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох осіб, які перебували або могли перебувати на той час у вказаному будинку або поряд, не було доведено до кінця, оскільки ОСОБА_8 своєчасно покинув приміщення будинку, в якому загорілося полум`я, врятувавшись таким чином від загибелі.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 8 липня 2015 року скасовано в частині призначеного покарання. ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.15, п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, за п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 9 лютого 2015 року по 14 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року та призначити новий розгляд. Вважає, що під час розгляду справи надано неналежну оцінку доказам, зокрема висновку комплексної пожежно-технічної експертизи від 30 листопада 2016 року, не сформульовано у пред`явленому обвинуваченні та не доведено наявності мотиву і мети вчинення ним інкримінованих злочинів, його дії кваліфіковані невірно, а призначене покарання є надто суворим.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст.404 КПК України не перевірив та не надав оцінки всім викладеним в його апеляційній скарзі доводам та не дослідив повторно докази. Зазначає, що дії засудженого кваліфіковані неправильно, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено спосіб та знаряддя злочину, а також мотив його вчинення, а крім того, в основу вироку покладено недопустимі докази. Вказує і на те, що у даному кримінальному провадженні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки його підзахисному не було роз`яснено право на розгляд справи судом присяжних. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, а касаційні скарги сторони захисту – необґрунтовані.
Мотиви суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
У ч.1 ст. 91 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини   ОСОБА_7   у вчиненні інкримінованих злочинів.
Переглядаючи справу за апеляційними скаргами захисника та прокурора, апеляційний суд постановив свій вирок в частині призначеного покарання, в якому висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.4, 5 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.4, 5 ст.115 КК України також належним чином обґрунтував об`єктивними доказами, зібраними у встановленому законом порядку, правильно вирішивши питання про їх допустимість.
Перевіривши доводи касаційних скарг засудженого та його захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 та необхідності, на їх думку, їх перекваліфікації на ч.2 ст.270 або ч.1 ст.128 КК України, у зв`язку з відсутністю у засудженого умислу на вбивство потерпілих, колегія суддів вважає їх неспроможними.
Так, суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу, тобто при вчиненні умисного вбивства винний усвідомлює, що своїми діями посягає на життя потерпілого та бажає настання його смерті. Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Доводи сторони захисту про відсутність у засудженого мотиву на вчинення умисного вбивства потерпілих є безпідставними. Так, показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 підтверджено, що під час розпивання спиртних напоїв у будинку, що належить ОСОБА_9 , між засудженим та останнім на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків розгорівся конфлікт, що супроводжувався словесною сваркою та періодичними бійками, які припиняв потерпілий ОСОБА_8 . Через деякий час ОСОБА_7 покинув будинок, а потім через 10-15 хвилин повернувся з пластиковою пляшкою, у якій містилася рідина. Підійшовши до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , засуджений раптово вилив на них вміст пляшки зі словами «погрійтеся трошки», негайно вийшов з будинку та в цей час одразу спалахнуло полум`я. Підстав уважати, що потерпілий та свідки обмовили засудженого немає, оскільки їх показання узгоджуються з іншими письмовими доказами, наданими та дослідженими в судовому засіданні. 
Засуджений ОСОБА_7 пояснив, що у пляшці був бензин, який він злив з бензобаку свого автомобіля та приніс у будинок ОСОБА_9 , щоб розтопити у грубі. Такі показання засудженого були перевірені судом апеляційної інстанції і свого підтвердження не знайшли, оскільки потерпілий та свідок пояснили, що дров вони не мали, а тому топити у грубі не збиралися.
Неспроможними також виявилися доводи засудженого про те, що загоряння потерпілих сталося внаслідок порушення вимог пожежної безпеки, тобто тілесні ушкодження вони отримали з необережності. Так, проаналізувавши наведені показання потерпілого та свідків, а також висновки комплексної пожежно-технічної, хімічної та електротехнічної експертизи щодо осередку пожежі (місце виникнення початкового горіння) усередині приміщення кімнати по всій поверхні, де утворилась пароповітряна суміш після розлиття інтенсифікатора горіння у цьому приміщенні ОСОБА_7 та причин виникнення пожежі, якими ймовірно є принесення малокалорійного джерела запалення (полум`я сірника, свічки, запальнички тощо) у приміщення, де було внесено та розлито легкозаймисту рідину; характер, локалізацію, тяжкість отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, пов`язаних з опіками, та показання судово-медичного експерта про те, що такої глибини і площі опіки виникли за наявності рідкозаймистої речовини і не могли виникнути при горінні тільки одягу, колегія суддів апеляційного суду, надавши належну оцінку зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам, у їх сукупності, дійшла обґрунтованого висновку про відсутність підстав для перекваліфікації дій засудженого. 
Погоджуючись з таким висновком апеляційного суду, колегія суддів вбачає направленість дій ОСОБА_7 виключно на реалізацію прямого умислу на позбавлення життя потерпілих, виходячи з обраного ним способу фізичного впливу на потерпілих шляхом їх підпалу, тобто з особливою жорстокістю і способом, небезпечним для життя багатьох осіб, оскільки засуджений достеменно знав, що у будинку, крім потерпілих, знаходилась ще одна людина, його поведінку після вчинення злочину, з чого слідує, що діючи умисно, засуджений усвідомлював настання негативних наслідків у виді смерті потерпілих та бажав їх настання, при цьому будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та випадковості виникнення такої події відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст.374 КПК України, навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення як щодо оцінки доказів, так і юридичної кваліфікації дій засудженого, дав ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційних скаргах.
На підставі досліджених доказів судами правильно встановлено обставини вчинення  ОСОБА_7 злочинів та викладено їх у судових рішеннях. При розгляді справи були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи. Формулювання обвинувачення, визнане доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії. 
Неспроможними є ствердження сторони захисту про те, що апеляційний суд безпідставно послався у вироку на висновок комплексної пожежно-технічної, хімічної та електротехнічної експертизи від 30 листопада 2016 року з огляду на те, що цей висновок в порушення ч.5 ст.101 КПК України ґрунтується на недопустимих доказах. Так, засуджений і його захисник вказують, що експерту були надані фотознімки, зроблені під час проведення огляду місця події, які не були відкриті стороні захисту. Проте такі доводи спростовуються матеріалами справи, адже експертом під час дослідження були використані саме ті фотознімки приміщення кімнати, які долучені до протоколу огляду місця події.
Що стосується тверджень захисника про порушення апеляційним судом положень ст.404 КПК України, то вони є необґрунтованими.  Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК , повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. У даній справі апеляційним судом були повторно допитані потерпілий ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_10 , призначено проведення декількох судових експертиз, а тому при здійсненні апеляційної процедури не було допущено істотних порушень вимог ст. 404 КПК України.
Посилання сторони захисту на порушене право засудженого на суд присяжних не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, з яких слідує, що засудженому як прокурором, так і судом у присутності захисника роз`яснювалося його право на суд присяжних, яким він не побажав скористатися. Вимоги ст.383 КПК України прокурором, судом виконані у повному обсязі, а тому доводи захисника є безпідставними.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, апеляційний суд, як убачається з вироку, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених ним особливо тяжких злочинів, обставину, що обтяжує покарання, - перебування під час їх вчинення у стані алкогольного сп`яніння, а також дані про його особу, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, про які зазначили засуджений та захисник у касаційних скаргах, не встановлено.
У зв`язку з викладеним, підстави для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), суд
у х в а л и в:
Вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 8 липня 2015 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_11                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3