ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/24538/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко І.М.,

учасники справи:
позивач - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами",
представник позивача -  Хлєбніков С.Г., адвокат (дов. від 10.01.2018),                                                                                                            
відповідачі - державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та фізична особа - підприємець Амелін Олег Юрійович,
представники відповідачів: 1.  не з'явився,                                                                             
2.  не з'явився,                                                                                                                              

розглянув касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" 
на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2018 (головуючий суддя              Мандриченко О.В.) 
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 (головуючий суддя - Остапенко О.М., судді:  Сотніков С.В., Пашкіна С.А.)
у справі № 910/24538/16 
за позовом приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами")
до: державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав") та фізичної особи  - підприємця Амеліна Олега Юрійовича (далі - Підприємець),
про визнання недійсним ліцензійного договору.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Підприємця про визнання частково недійсним ліцензійного договору від 24.05.2016 № БВ-14/16, а саме в частині його дії щодо періоду з 01.02.2016 по 24.05.2016.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, з посиланням на приписи частини другої та п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зазначав про відсутність у ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення оспорюваного правочину, а також посилався на те, що укладений відповідачами правочин в оспорюваній частині не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Справа розглядалася судами неодноразово.
У новому розгляді справи позивач згідно із заявою (вих. б/н від 27.11.2017) змінив предмет позову та просив суд визнати недійсним повністю ліцензійний договір від 24.05.2016 № БВ-14/16 (у тому числі щодо періоду з 01.02.2016 по 24.05.2016) з тих самих підстав.
Рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/24538/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018, у задоволенні позову відмовлено з посиланням на його необґрунтованість.
ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати, а справу направити на новий розгляд за встановленою підвідомчістю та підсудністю. Так, згідно з доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі:
- судами попередніх інстанцій допущено порушення предметної та суб'єктної юрисдикції у розгляді справи;
- суд апеляційної інстанції самоусунувся від розгляду та оцінки доводів позивача, наведених останнім в апеляційній скарзі;
- суд апеляційної інстанції не надав доказам у справі оцінки в їх сукупності;
- апеляційний господарський суд, врахувавши виключно доводи ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" щодо наявності у нього статусу організації колективного управління, жодним чином не врахував доводи позивача, які останній наводив на спростування наведених ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" тверджень;
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи статей 203 та 215 ЦК України в контексті відсутності надання судами оцінки законності застосування сторонами спірного правочину положень частини третьої статті 631 ЦК України;
- суди неправильно застосували до спірних правовідносин приписи частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон).
ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" у відзиві на касаційну скаргу просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій без змін, посилаючись, зокрема, на те, що судові акти попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.
20.07.2018 від ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшло клопотання, у якому позивач просив Суд визначатися щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв'язку з тим, що ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" у касаційній скарзі посилається, зокрема, на порушення судами попередніх інстанцій правил предметної та суб'єктної юрисдикції.
У судовому засіданні 07.08.2018 Касаційний господарський суд вказане клопотання ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" відхилив з огляду на те, що в силу приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, до господарського суду з відповідним позовом звернулася саме ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами". Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивач не заявляв про те, що справа про визнання недійсним ліцензійного договору від 24.05.2016 № БВ-14/16, який укладений ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Підприємцем, не відноситься до юрисдикції господарських судів. Такий довід був викладений ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" виключно в касаційній скарзі з метою створення штучних умов формального характеру для передачі Судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, що є неприпустимим та свідчить про зловживання ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" своїми процесуальними правами.
У судовому засіданні 07.08.2018 Судом оголошено перерву до 14.08.2018.
08.08.2018 від ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшли письмові пояснення щодо мотивів подання позову у справі   № 910/24538/16.
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді -доповідача, пояснення представника ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:
- 24.05.2016 ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Підприємцем укладено ліцензійний договір № БВ-14/16 (далі - Договір), за умовами якого ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав"  надає користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав", на території кафе "Італійський дворик", яке розташоване за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 218/220;
- згідно з пунктом 2.4 Договору сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується користувачем за надання невиключного права на публічне виконання творів з репертуару ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав",  становить 1% від доходів користувача при безкоштовному вході, але не менше 800 грн. за один календарний місяць;
- відповідно до пункту 5.1 Договору останній  набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.08.2016 (включно); сторони розуміють і погоджуються, що умови Договору також застосовуються до відносин, які виникли між ними з 01.02.2016 і до моменту укладення Договору  (частина третя статті 631 ЦК України).
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:
- ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є організацією колективного управління відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від 22.08.2003                                 № 3/2003, що підтверджується, зокрема: наказом Міністерства освіти і науки України від 21.05.2003 року № 311, згідно з яким державне підприємство "Українське агентство з авторських та суміжних прав" взято на облік організацій колективного управління (свідоцтво від 22.08.2003 № 3/2003); наказом Державної служби інтелектуальної власності  від 25.07.2013 №392-н року "Про припинення державного підприємства "Українське агентство з авторських та суміжних прав" шляхом реорганізації (перетворення) в державну організацію "Українське агентство з авторських та суміжних прав"; листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.11.2017, в якому повідомляється про те, що ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" перебуває на обліку Мінекономрозвитку як організація колективного управління на підставі свідоцтва від 22.08.2003 № 3/2003, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України. 
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Договору недійсним.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на відсутність у ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення оспорюваного правочину, а також на те, що укладений відповідачами правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини друга та п'ята статті 203 ЦК України).
Так, відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Згідно з приписами частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Відповідно ж до частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Згідно з приписами частини першої статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Суди попередніх інстанцій, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, врахувавши, що: ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління від 22.08.2003 № 3/2003; беручи до уваги те, що стаття 1109 ЦК України не містить обмежень щодо застосування у ліцензійних договорах положень частини третьої статті 631 ЦК України, а також врахувавши обставини, які пов'язані з фактичним виконанням Підприємцем умов Договору в частині здійснення сплати авторської винагороди  за надане невиключне право на публічне виконання творів з репертуару ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" за період з 01.02.2016 по 24.05.2016, - дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій предметної та суб'єктної юрисдикції у розгляді справи Касаційний господарський суд відхиляє з огляду на те, що спір у справі № 910/24538/16 виник між суб'єктами господарювання і такий спір, з огляду на його предмет, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У доводах касаційної скарги ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" не враховано те, що саме по собі укладення Договору пізніше у часі не дає підстав стверджувати, що питання стосовно виплати авторської винагороди (роялті) Підприємцем за період з 01.02.2016 до 24.05.2016 залишилося неврегульованим. Більше того, як встановлено судами попередніх інстанцій, авторська винагорода, яка стосується вказаного періоду сплачена Підприємцем на користь ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав", яка, у свою чергу, також наділена статусом організації колективного управління (здійснює управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав), як і ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами".
Посилаючись на судові акти у цивільних справах № 369/7650/14, № 552/6957/14-ц, ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" не враховує того, що преюдиціальне значення мають обставини, які встановлені у рішенні суду зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, а не оцінка доказів у ній. Крім того, ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" не враховує й наявність інших судових актів в господарських справах, у яких встановлено, зокрема, те, що ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" має статус організації колективного управління (зокрема, й у справі № 925/895/16). 
Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" без задоволення, а судових актів попередніх інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін рішення судів попередніх інстанцій, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018  у справі  № 910/24538/16  - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  І. Булгакова

Суддя                                                                                                  Б. Львов 

Суддя                                                                                                   В. Селіваненко