ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2018 року 
Київ
справа №686/25000/16-а
провадження №К/9901/15301/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Стрелець Т.Г., Шарапи  В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 686/25000/16-а
за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Крушельницького Богдана Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції у м. Хмельницькому про скасування постанови про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Совриги Д.І., суддів: Білоуса О.В., Курка О.П.,
в с т а н о в и в :
У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Крушельницького Богдана Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції у м.  Хмельницькому в якому просив:
постанову інспектора роти № 4 УПП в м. Хмельницький лейтенанта поліції Крушельницького Б.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДР № 079691 від 10 грудня 2016 року, складену відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), - визнати протиправною та скасувати.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 10 грудня 2016 року відповідачем відносно нього було складено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 126 КУпАП, в якій зазначено про те, що він здійснив зупинку в забороненому місці, а також не пред'явив для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб. Стверджує, що жодного з цих порушень не вчиняв, а тому просив оскаржувану постанову визнати протиправною та скасувати.
Хмельницький міськрайонний суд постановою від 7 березня 2017 року позов задовольнив.
Постанову інспектора роти № 4 УПП в м. Хмельницький лейтенанта поліції Крушельницького Б.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДР                        № 079691 від 10 грудня 2016 року, складену відносно ОСОБА_3 за частиною першою статті 126 КУпАП, - визнав протиправною та скасував.
Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 18 квітня 2017 року скасував постанову Хмельницького міськрайонного суду від 7 березня 2017 року та прийняв нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції було винесене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати його рішення, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.
У запереченнях на касаційну скаргу представник відповідача зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без зміни.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судами встановлено, що 10 грудня 2016 року інспектором роти № 4 УПП в м. Хмельницький лейтенантом поліції Крушельницьким Б.А. відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДР № 079691 за частиною першою статті 126 КУпАП.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач 10 грудня 2016 року о 11.40 год. в м. Хмельницький по вул. Ціолковського 19, керуючи транспортним засобом Mersedes-Benz Vito, д/н НОМЕР_1, здійснив зупинку в забороненому місці, а також не пред'явив для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху. До нього було застосовано стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.
Вважаючи протиправною постанову про накладення на нього адміністративного стягнення позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова відносно позивача винесена з порушенням норм чинного законодавства України. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, який переглядав постанову суду першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача прийняте та вчинене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), крім того суд дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем правопорушення, що передбачено частиною першою статті 126 КУпАП. 
Верховний Суд висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частинами четвертою та п'ятою названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою,  п'ятою і шостою статті  121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Згідно пп. «ґ» п. 2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі частини другої статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2016 року інспектором роти № 4 УПП в м. Хмельницький лейтенантом поліції Крушельницьким Б.А. відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДР № 079691 за частиною першою статті 126 КУпАП, в якій зазначено про те, що позивач 10 грудня 2016 року об 11.40 год. в м. Хмельницький по вул. Ціолковського 19, керуючи транспортним засобом Mersedes-Benz Vito, д/н НОМЕР_1, здійснив зупинку в забороненому місці, а також не пред'явив для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху. До нього було застосовано стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс для перевірки.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 грудня 2016 року о 11.40 год. в м. Хмельницький по вул. Ціолковського 19, позивач кермуючи транспортним засобом Mersedes-Benz Vito, д/н НОМЕР_1, здійснив зупинку в забороненому місці.
У зв'язку з порушенням водієм правил дорожнього руху, інспектор патрульної поліції запропонував позивачу надати для огляду посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс, однак ОСОБА_1 відмовив у цьому.
Отже, оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції частини першої статті 126 КУпАП.
Оскаржувану постанову складено інспектором патрульної поліції на місці вчинення адміністративного правопорушення та негайно вручено позивачу, про що свідчить його підпис у постанові.
Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав правомірною постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДР № 079691 від 10 грудня 2016 року
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18   квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Т. Г. Стрелець
                                                                                                     В. М. Шарапа