ПОСТАНОВА
Іменем України

11 липня 2018 року 
м. Київ
справа №813/6551/15
адміністративне провадження №К/9901/10485/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 (суддя Сасевич О.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 (колегія суддів у складі: Заверухи  О.Б., Гінди О.М., Ніколіна В.В.) у справі № 813/6551/15 за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності по виконанню рішення суду та стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, Львівська митниця ДФС), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати бездіяльність посадових осіб відповідача по виконанню рішення суду та стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 219 938,15 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 у справі № 2а-11397/10/1370 за період з 01.03.2011 по 01.09.2015 включно в сумі 219      938,15 грн., з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 у справі №     813/6551/15 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Львівської митниці ДФС щодо невиконання судового рішення у справі №      2а-11397/10/1370. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 у справі №      2а-11397/10/1370 задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної митної служби України та Львівської митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України 24.11.2010 №     2189-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4, головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці від 25.11.2010 № 1085-к в частині оголошення наказу Державної митної служби України від 24.11.2010 № 2189-к про припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4, головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; поновлено позивача на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; стягнуто з Державної митної служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14 806,28 грн.; постанова суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді та зобов'язання виплатити заробітну плату за один місяць в межах середньомісячної заробітної плати в сумі 4580,36 грн. допущена до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 у справі № 2а-11397/10/1370 та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 змінено та викладено пункт 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 806,28 грн., за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум, виплачених при його звільненні», в іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 залишено без змін.

На виконання судового рішення видано два виконавчі листи: від 01.03.2011 № 2а-11397/2010 про поновлення позивача на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці та допущення постанови суду в частині поновлення на посаді до негайного виконання; від 12.07.2013 № 2а-11397/10/1370 про стягнення з Львівської митниці на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 14 806,28 грн., за вирахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум виплачених при його звільненні.

22.08.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 38959942 щодо стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 14 806,28 грн., за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум виплачених при його звільненні.

Наказом Державної фіскальної служби України від 01.09.2015 № 2545-о «Про виконання рішення суду» скасовано наказ Державної митної служби України від 24.11.2010 № 2189-к «По особовому складу» в частині припинення перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_4, головного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці. Керівника Львівської митниці ДФС, яка є правонаступником Львівської митниці, зобов'язано забезпечити виконання рішення суду в частині поновлення позивача на рівнозначній посаді. 

Наказом Львівської митниці ДФС від 01.09.2015 № 636-о «По особовому складу»  ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Грушів» Львівської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника ОСОБА_5

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. Водночас суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача по виконанню рішення суду, оскільки підставою для поновлення позивача на посаді був наказ Державної митної служби України, на яку покладено обов'язок поновити позивача на посаді, а не на Львівську митницю ДФС.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав до скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволення позову в цій частині, оскільки відсутність наказу Державної митної служби України не є підставою для невиконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді Львівською митницею ДФС. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в іншій частині.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що лише 01.09.2015 наказом Державної фіскальної служби № 2545-о «Про виконання рішення суду» Львівську митницю ДФС було уповноважено поновити позивача на посаді. Вважає, що митницею виконано в повному обсязі рішення суду, відповідно до якого відповідача було зобов'язано лише виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, зазначає, що боржником у виконавчому провадженні щодо поновлення позивача на посаді головного інспектора відділу митного оформлення №      2 митного поста «Рава-Руської» Львівської митниці є Державна митна служба України, а тому суд апеляційної інстанції безпідставно визнав протиправною бездіяльність Львівської митниці щодо невиконання судового рішення.

Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає, що Львівська митниця ДФС є правонаступником Львівської митниці Державної митної служби, а відтак будь-які твердження відповідача щодо відсутності його вини у затримці виконання рішення суду від 28.02.2011 є безпідставними. Вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 257 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою статті 257 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-XIV  примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Частиною другою статі 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №     9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

У пункті 34 цієї постанови зазначено, що стосовно до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 в частині поновлення позивача на державній службі виконана Львівською митницею ДФС шляхом прийняття наказу № 636-о лише 01.09.2015, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі в сумі 219 938,15 грн., який проведений згідно довідки-розрахунку відповідача від 20.01.2016, довідок Мостиського районного центру зайнятості від 08.12.2015 № 6553 та від 14.01.2016 №     263.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання протиправною бездіяльності Львівської митниці ДФС щодо виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі, виходячи з такого.

Рішення про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню. Про негайне поновлення незаконно звільненого або переведеного працівника йдеться і у частині п'ятій статті 235 КЗпП України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на наведе, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач порушив вищенаведені норми та не виконав негайно постанову суду в частині поновлення позивача на посаді. 

Посилання скаржника на неможливість поновлення позивача в зв'язку з відсутністю наказу Державної митної служби України, яка здійснює прийом осіб на службу в митницю, колегія суддів відхиляє, оскільки підставою для негайного поновлення на роботі позивача є судове рішення, а відсутність зазначеного наказу не є підставою для невиконання рішення суду.

Отже, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 у справі №   813/6551/15 залишити без змін, а касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Головуюча суддя: | | І.Л. Желтобрюх
Судді: | | О.В. Білоус
| | Т.Г. Стрелець