Постанова                                                                                                Іменем України
 
30 травня 2018 р.
м. Київ
справа № 635/5852/13
провадження № 51-201км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                 ОСОБА_1 ,
суддів:                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                          за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання        ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                         ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012220140000304, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,                            ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Міас Челябінської області РФ, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, не судимої 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.. 
На підставі ст. 12, п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 :
на користь ОСОБА_7 7876 грн 26 коп. матеріальної шкоди та 70 000 грн моральної шкоди;
на користь ОСОБА_8 21 986 грн 96 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн моральної шкоди;
на користь держави 4049 грн 64 коп. витрат на лікування ОСОБА_7 та 10 258 грн 45 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група»:
на користь ОСОБА_7 8105 грн 26 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди;
на користь ОСОБА_8 17 569 грн 34 коп. матеріальної шкоди;
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 залишено без зміни, а її апеляційну скаргу без задоволення.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною і засуджено за те, що вона за обставин, викладених у вироку, приблизно о 07.40 год. 30 липня 2011 року, рухаючись в Харківському районі Харківської області по автодорозі Харків-Вовчанськ у напряму м. Харкова в районі 13 км + 500 м поряд з автозаправною станцією  на автомобілі «ЗАЗ-TF 699Р» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 10.1, 14.2(в) Правил дорожнього руху України при здійсненні обгону вантажного автомобіля, який слідував попереду неї в попутному напрямку, на узбіччі полоси для руху, яка веде у бік м. Вовчанськ Харківської області, допустила зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті цього пасажир зазначеного автомобіля «ВАЗ 21103» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження відносно неї. 
Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх належних і допустимих доказів її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину. За наявності підстав для звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд звільнив її лише від призначеного покарання. Апеляційний суд належним чином не повідомив ані її, ані її захисника про дату і час апеляційного розгляду її апеляційної скарги та провів розгляд за її відсутності, чим порушив її право на захист. Доводи її апеляційної скарги належним чином не були розглянуті, безпідставно відхилені, обґрунтованих відповідей на них не надано, питання щодо припинення застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд не вирішено.
У запереченні на касаційну скаргу потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять судові рішення відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.  
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
 Винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , якіповністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відтворення обстановки та обставин події, висновків судових транспортно-трасологічних, автотехнічних, судово-медичних експертиз та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю доведена і її дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання  ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання, - часткове відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення  ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винною. 
Також суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільненняОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 2. ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
 Судом правильно вирішені цивільні позови. Висновки суду з цього питання докладно викладені у вироку.
Розглянувши за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 матеріали провадження і детально їх вивчивши, апеляційний суд обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни. При цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , зокрема й ті, на які вона посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та мотивовано спростовані. 
Не вирішення питання щодо припинення застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд не тягне за собою скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження, а саме про це ставить питання ОСОБА_6 у поданій нею касаційній скарзі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 148 КПК України 1960 року та ч. 1 ст.177 КПК України метою запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. А тому після набрання чинності вироком будь-які запобіжні заходи припиняють свою дію.
З матеріалів кримінального провадження видно, що засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_9 повідомлялись про час та місце проведення апеляційного розгляду. Крім того, до початку апеляційного розгляду від ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до положень ч. 4 ст. 401 КПК України участь ОСОБА_6 в апеляційному розгляді не є обов`язковою, підстави вважати, що суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу за відсутності засудженої, порушив її право на захист, відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ч. 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другоїцієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
З матеріалів даного кримінального провадження видно, що під час здійснення судового провадження клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 до суду не надходили.
За таких обставин, суд, встановивши наявність обставин, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також урахувавши позицію сторони захисту щодо необхідності ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення останньої лише від призначеного їй покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності є можливим  до набрання вироком законної сили. На стадії касаційного розгляду це питання може бути вирішено тільки в разі, якщо воно  взагалі не розглядалося, або було вирішено неправильно судами нижчих інстанцій.  
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга засудженої  ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а її касаційну скаргу без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3