П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
29 травня 2018 року
м. Київ                                                                      
 
Справа № П/9901/369/18
Провадження № 11-330заі18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мамонової І. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5,
представник відповідача - Погребняк С. П.,
розглянула в судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року (судді Данилевич Н. А., Бевзенко В. М., Шарапа В. М., Білоус О. В., Желтобрюх І. Л.) у справі № П/9901/369/18 за позовом ОСОБА_5 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) про визнання незаконним та скасування рішення і
ВСТАНОВИЛА:
У січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до КДКП про визнання незаконним та скасування її рішення від 20 грудня 2017 року № 354дп-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначив, що оскаржуваним рішенням відповідача його притягнуто до дисциплінарної відповідальності як військового прокурора Харківського гарнізону сил антитерористичної операції (далі - військовий прокурор Харківського гарнізону сил АТО), на посаді якого він проходив службу з грудня 2015 року по 13 квітня 2017 року, з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вказане рішення вважає незаконним, оскільки безпосередній контроль за якістю роботи прокурора ОСОБА_7 під час здійснення ним процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури мав здійснювати перший заступник військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО ОСОБА_6, тоді як на позивача такі функції покладені не були. На думку ОСОБА_5, поза увагою КДКПзалишився той факт, що саме він виявив та припинив умисні злочини, скоєні прокурором ОСОБА_7., адже за його безпосереднім втручанням цей прокурор був звільнений з органів військової прокуратури. Під час дисциплінарного провадження позивача не було ознайомлено з висновком службового розслідування, що свідчить про порушення порядку проведення службової перевірки. Крім того, правовідносини між ним та Міністерством оборони України (далі - МОУ), Генеральною прокуратурою України (далі - ГПУ) щодо проходження служби в органах військової прокуратури припинилися у квітні 2017 року, а дисциплінарне стягнення може бути накладене лише в межах діючих правовідносин. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 20 лютого 2018 року відмовив у задоволенні позову.
27 березня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла апеляційна скарга позивача на вказане судове рішення.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначив, що правовідносини, які виникли між ним, МОУта ГПУ щодо проходження військової служби на посаді військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО, в розумінні статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) припинилися 13 квітня 2017 року, тому накладення на нього дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов'язків за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року є неправомірним. Для надання правильної правової оцінки зазначеним правовідносинам, підставам їх виникнення та/або припинення суд повинен був керуватись законодавством України про військову службу, проте помилково ототожнив порядок звільнення позивача з посади військового прокурора гарнізону з подальшим призначенням на іншу посаду, тобто зі звільненням прокурора з адміністративної посади з підстав переведення на посаду до іншого органу прокуратури. Також суд першої інстанції не надав належної правової оцінки висновку службового розслідування від 07 квітня 2017 року, який був отриманий з порушенням установленого порядку та який є єдиним доказом наявності в діях позивача дисциплінарного проступку. Крім того, як у рішенні Комісії, так і в рішенні суду першої інстанції не наведено обґрунтування та мотивів неналежного забезпечення позивачем контролю за діяльністю підлеглого прокурора ОСОБА_7 та не взято до уваги, що саме завдяки діям позивача було вжито всіх необхідних заходів, спрямованих на усунення факту систематичного порушення закону ОСОБА_7 під час здійснення ним процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.
У зв'язку з викладеним ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції як таке, що не відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог.
03 травня 2018 року КДКП до Великої Палати Верховного Суду надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5, у якому відповідач указує на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII і проходять військову службу відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії для осіб офіцерського складу Збройних Сил України, а тому звільнення позивача з адміністративної посади з одночасним призначенням на посаду до іншого органу прокуратури не призвело до припинення його повноважень як прокурора та до припинення відповідних правовідносин. Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції правильно зазначив, що факт вчинення безпосередньо ОСОБА_7 умисних і протиправних дій, як про це наголошує позивач, не звільняє ОСОБА_5 як керівника військової прокуратури гарнізону від відповідальності за нездійснення належного контролю за діяльністю підпорядкованої особи, навіть за умови самостійного виявлення цих порушень. На підставі викладеного Комісія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 є безпідставною, а оскаржуване судове рішення - законним і обґрунтованим.
У судовому засіданні 29 травня 2018 року позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цієї скарги.
Суд першої інстанції установив, що наказом Генерального прокурора України від 13 квітня 2017 року № 419-ц полковника юстиції ОСОБА_5 звільнено з посади військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО, виключено зі списків особового складу цієї прокуратури та знято з усіх видів забезпечення з 13 квітня 2017 року. 
Цим же наказом старшого радника юстиції ОСОБА_5 призначено на посаду начальника слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва ГПУ з 14 квітня 2017 року.
Наказом МОУ від 13 квітня 2017 року № 250 полковника юстиції ОСОБА_5 - військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII, тобтоу зв'язку з проведенням організаційних заходів.
06 жовтня 2017 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга першого заступника військового прокурора сил АТО про вчинення військовим прокурором Харківського гарнізону сил АТООСОБА_5 дисциплінарного проступку.
Цю дисциплінарну скаргу розподілено за членом Комісії Архіповим В. І., який 10 жовтня 2017 року прийняв рішення № 11/2/4-623дс-199дп-17 про відкриття дисциплінарного провадження.
За результатами перевірки обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі, 05 грудня 2017 року член КДКП Архіпов В. І. склав висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_5., яким запропоновано накласти на начальника слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва ГПУ (до 14 квітня 2017 року - військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО) ОСОБА_5 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
20 грудня 2017 року Комісія прийняла рішення № 354дп-17, яким начальника слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва ГПУ (до 14 квітня 2017 року - військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО) ОСОБА_5 притягнула до дисциплінарної відповідальності та наклала на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Вважаючи оскаржене рішення Комісії незаконним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Встановлені судом першої інстанції обставини в апеляційній скарзі під сумнів не ставляться.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив з обґрунтованості висновку КДКП про те, що у період з 23 жовтня 2016 року по 02 лютого 2017 року військовий прокурор Харківського гарнізону сил АТО ОСОБА_5 неналежно виконував службові обов'язки щодо контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та судового розгляду, здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, в тому числі у формі процесуального керівництва, нагляду та контролю при розслідуванні кримінальних проваджень, перевірки стану збереження речових доказів та тимчасово вилученого майна. Суд критично оцінив доводи позивача про те, що зазначені службові обов'язки були покладені тільки на його першого заступника ОСОБА_6, оскільки згідно з наказами від 10 серпня 2016 року № 32 та від 03 січня 2017 року № 2 на позивача був покладений загальний обов'язок бути відповідальним за організацію та координацію усієї діяльності військової прокуратури Харківського гарнізону сил АТО. Крім того, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з адміністративної посади з одночасним призначенням на посаду до іншого органу прокуратури не призвело до припинення його повноважень як прокурора та до припинення відповідних правовідносин, а тому позивач безпідставно ототожнив обставини припинення проходження ним військової служби з обставинами призначення його на іншу посаду в межах системи органів прокуратури України. 
ВеликаПалата Верховного Суду погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII. 
На підставі частини першої статті 44 вказаного Закону дисциплінарне провадження здійснюється КДКП.
Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави невиконання чи неналежного виконання службових обов'язків.
Частинами четвертою та десятою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб (частина п'ята статті 47 Закону № 1697-VII).
На підставі частин першої та третьої статті 48 Закону № 1697-VII рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу. При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.
Надаючи оцінку спірному рішенню відповідача, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.
При виконанні своїх обов'язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об'єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року; в) намагатися гарантувати якнайшвидшу дієвість системи кримінального судочинства (пункт 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 06 жовтня 2000 року).
У тексті Рекомендації Rec (2000) 19 наголошено на двох істотних вимогах: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 24 цієї Рекомендації).
У Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що держава повинна вжити відповідних заходів, щоб прокурори були в змозі виконувати свої професійні обов'язки і повноваження без неправомірного втручання або незаконного притягнення до цивільної, кримінальної або іншої відповідальності (пункт 11).
Роз'яснюючи зміст цього пункту Рекомендації Rec (2000) 19, Комітет Міністрів зазначив, що для прокурорів має бути положення, яке дане для здійснення ними повноважень, виконання яких ґрунтується на особистих свободах, і відповідно до якого вони будуть відповідати на дисциплінарному, адміністративному, цивільному або кримінальному рівні за їхні особисті проступки, відповідно, таке положення повинно бути розумно обмежене, щоб не перевантажувати систему. Тут увагу необхідно акцентувати на можливості апеляцій у вищі інстанції або спеціальний комітет і на дисциплінарні процедури, проте кожен з прокурорів, як і будь-яка інша фізична особа, повинен відповідати за будь-який злочин, що він може вчинити. Природно, що в системі, у якій прокурор є незалежним, він несе більшу відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 11 цієї Рекомендації).
З оскаржуваного рішення відповідача убачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО ОСОБА_5 стало неналежне виконання ним службових обов'язків, покладених на нього його ж наказами від 10 серпня 2016 року № 32 та від 03 січня 2017 року № 2 про розподіл службових обов'язків між прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Харківського гарнізону.
Згідно вказаних наказів ОСОБА_5 як військовий прокурор Харківського гарнізону сил АТО відповідав за:
- загальну організацію роботи та контроль виконання;
- організацію нагляду за обліком кримінальних правопорушень;
- організацію нагляду за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтримання державного обвинувачення, оскарження незаконних судових рішень та здійснення інших повноважень з цих питань;
- нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях, які набули значного суспільного резонансу, про тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення;
- здійснення заміни прокурорів - процесуальних керівників у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).
За висновком Комісії, у період з 23 жовтня 2016 року по 02 лютого 2017 року військовий прокурор Харківського гарнізону сил АТО ОСОБА_5 неналежно виконував указані вище службові обов'язки.
Зокрема, у кримінальному провадженні № 42016220750000020 за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України) старший групи прокурорів ОСОБА_5. усупереч вимогам статей 36, 37 КПК України не керував діями прокурів, не здійснював нагляду за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що дозволило не забезпечити визнання речовими доказами, взяття на облік та збереження грошових коштів і призвело до втрати цих речових доказів. 
Крім того, ОСОБА_5 неналежним чином здійснював контроль за участю у судовому провадженні державного обвинувача ОСОБА_7, який 25 листопада 2016 року незаконно склав обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням із частини третьої статті 368 на частину другу статті 15 і частину першу статті 190 КК України, зробив на ньому підпис від імені ОСОБА_5 і відтиск гербової печатки, під час судових дебатів не зорієнтував суд на вирішення питання про речові докази, повідомив керівництву недостовірну інформацію про стан розгляду зазначеного провадження. Після надходження вироку суду, який набрав законної сили 02 лютого 2017 року, ОСОБА_5 подав до військової прокуратури сил АТО рапорт щодо проведення службової перевірки за фактом незаконної зміни обвинувачення у кримінальному провадженні № 42016220750000020.
У кримінальному провадженні № 42016051110000005 за частиною третьою статті 368 КК України старший групи прокурорів ОСОБА_5. усупереч вимогам статей 36, 37 КПК України не керував діями прокурів, не здійснював нагляду за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що дозволило не забезпечити визнання речовими доказами, взяття на облік та збереження грошових коштів у сумі 1000 доларів США, у зв'язку з чим ці речові докази втрачені. ОСОБА_5 також не здійснював контролю за участю в судовому провадженні державного обвинувача ОСОБА_7, який 16 січня 2017 року незаконно склав обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням із частини третьої на частину першу статті 368 КК України, зробив на ньому підпис від імені ОСОБА_5 і відтиск гербової печатки. Внаслідок відсутності контролю прокурор ОСОБА_7 не зорієнтував суд на вирішення питання про речові докази, 16 січня 2017 року допустив засудження особи за частиною першою статті 368 КК України без зазначення про долю речових доказів та стягнення розміру витрат на залучення експерта.
За висновком Комісії, ОСОБА_5 неналежно виконував службові обов'язки щодо контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та судового розгляду, здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, у тому числі у формі процесуального керівництва ним, нагляду та контролю при розслідуванні кримінальних проваджень № 22015220000000001, № 42016220750000020, № 42016051110000005, № 42016220750000079, № 42016220750000082, перевірки стану збереження речових доказів та тимчасово вилученого майна, що призвело до втрати вилучених грошових коштів, порушення принципів невідворотності та справедливості покарання.
Подання ОСОБА_5 22 лютого 2017 року рапорту щодо відсутності грошових коштів у кримінальних провадженнях № 42016220750000020, № 42016051110000005, № 42016220750000079 відбулося після обшуку Генеральною інспекцією ГПУ у кримінальному провадженні № 42017051110000025 від 03 лютого 2017 року. Вимоги військової прокуратури сил АТО щодо проведення інвентаризації речових доказів до 08 лютого 2017 року ОСОБА_5 виконав лише 07 березня 2017 року.
Комісія дійшла висновку, що перебуваючи на посаді військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО ОСОБА_5, на порушення вимог статей 36, 37, 39 КПК України, Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення та пункту 3.1 наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» з 23 жовтня 2016 року по 02 лютого 2017 року неналежно виконував свої службові обов'язки у кримінальних провадженнях № 42016220750000020, № 42016051110000005, № 42016220750000079, № 22015220000000001, № 42016220750000082, в тому числі у формі процесуального керівництва (№ 42016220750000020, № 42016051110000005), що сприяло незаконній зміні обвинувачення в суді, втраті речових доказів у загальному розмірі 100 тис. грн та 3 тис. 850 доларів США.
Вчинене ОСОБА_7 правопорушення та відповідно неналежне виконання ОСОБА_5 службових обов'язків мали місце наприкінці 2016 - на початку 2017 років. Оскільки ОСОБА_5 у 2017 році перебував у відпустках 59 днів, то строк притягнення його до відповідальності, встановлений статтею 48 Закону № 1697-VII, не сплинув. 
ОСОБА_5 також неналежно виконував свої службові обов'язки у кримінальних провадженнях № 22015220000000001 та № 42016220750000082, однак з часу вчинення ним цього проступку сплинув строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, у зв'язку з чим Комісія в цій частині рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не прийняла.
Висновки Комісії підтверджуються наявними в матеріалах дисциплінарного провадження поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 07 лютого 2017 року, висновками службових розслідувань від 03 березня та 07 квітня 2017 року, затвердженими військовим прокурором сил АТО, якими в діях позивача встановлено відсутність контролю та систематичну безвідповідальність у роботі щодо забезпечення ефективного досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.  
В апеляційній скарзі позивач не заперечує обставин, установлених Комісією в оскаржуваному рішенні, однак зазначає, що службові обов'язки з організації нагляду за здійсненням процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та за досудовим слідством у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури, підтриманням державного обвинувачення, оскарження незаконних судових рішень та здійснення інших повноважень з цих питань були покладені на першого заступника військового прокурора гарнізону ОСОБА_6
Усупереч доводам скаржника, наказами військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО від 10 серпня 2016 року № 32 та від 03 січня 2017 року № 2 про розподіл службових обов'язків між прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Харківського гарнізону на ОСОБА_5 як керівника військової прокуратури гарнізону був покладений загальний обов'язок відповідати за організацію та координацію усієї діяльності прокуратури.
При цьому положення вказаних наказів узгоджуються з вимогами пункту 3.1 наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», відповідно до якого контроль за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та участі у судовому провадженні мають здійснювати керівники органів прокуратури та галузевих підрозділів апаратів прокуратур усіх рівнів, які за розподілом обов'язків відповідають за відповідну ділянку роботи. 
З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду вважає правильним та обґрунтованим висновок КДКП про неналежне виконання позивачем у період з 23 жовтня 2016 року по 02 лютого 2017 року службових обов'язків щодо контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та судового розгляду, здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, в тому числі у формі процесуального керівництва ним, нагляду та контролю при розслідуванні кримінальних проваджень, перевірки стану збереження речових доказів та тимчасово вилученого майна.
ВеликаПалата Верховного Суду вважає безпідставними доводи позивача стосовно того, що оскільки саме ним було своєчасно виявлено та припинено умисні злочини ОСОБА_7, то підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності немає, адже вчинення правопорушень ОСОБА_7 не звільняє позивача як керівника військової прокуратури гарнізону від відповідальності за нездійснення належного контролю за діяльністю підпорядкованої особи, навіть за умови самостійного виявлення цих порушень.
На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 також зазначив, що не був ознайомлений з висновком службового розслідування від 07 квітня 2017 року, будь-яких пояснень під час службового розслідування не надавав та про існування цього висновку дізнався лише під час дисциплінарного провадження, що суперечить положенням Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104 (далі - Інструкція). При цьому згідно з пунктом 11.2 Інструкції накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування (перевірки) застосовується не пізніше одного місяця з дня затвердження висновку. Отже, як вважає позивач, реалізація висновку службового розслідування від 07 квітня 2017 року неможлива після 07 травня 2017 року.
Як установлено матеріалами справи, висновки службового розслідування від 03 березня та 07 квітня 2017 року були складені за результатами службових розслідувань (перевірок) щодо з'ясування обставин окремих порушень прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_7 положень КПК України та наказів Генерального прокурора України під час здійснення нагляду за досудовим розслідуванням у формі процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях. У пропозиціях до вказаних висновків дійсно запропоновано вирішити питання про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності.
Проте твердження позивача про порушення відповідачем указаних вище положень Інструкції є безпідставним, оскільки, як зазначив сам скаржник, про результати завершення службового розслідування повідомляється особа, стосовно якої воно проводилось, у цьому випадку ОСОБА_7
Усупереч доводам скаржника, оскаржуване рішення Комісії про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення прийнято за результатами розгляду дисциплінарної скарги першого заступника військового прокурора сил АТО, яка надійшла до КДКП 06 жовтня 2017 року, а не за результатами розгляду висновку службового розслідування від 07 квітня 2017 року. Наведене свідчить про безпідставність посилань позивача на порушення відповідачем приписів Інструкції.
ВеликаПалата Верховного Суду відхиляє посилання ОСОБА_5 на протиправність притягнення його до дисциплінарної відповідальності з підстав припинення з 13 квітня 2017 року правовідносин, пов'язаних з проходженням військової служби у військовій прокуратурі Харківського гарнізону сил АТО з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 1697-VII член КДКП своїм умотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону.
Згідно з пунктом 11 частини другої статті 39 Закону № 1697-VII адміністративною посадою у військових прокуратурах є посада військового прокурора гарнізону.
За правилами частин першої та четвертої статті 41 згаданого Закону звільнення з адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-8, 11-13 частини другої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокуроромУкраїни. Звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.
На підставі частини першої статті 51 Закону №1697-VII військовослужбовці військової прокуратури можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження, а також у зв'язку з переведенням на інші посади в органи прокуратури України або за власним бажанням.
Матеріалами справи установлено, що пунктом 1 наказу Генерального прокурора України від 13 квітня 2017 року № 419-ц полковника юстиції ОСОБА_5 звільнено з посади військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО, виключено зі списків особового складу цієї прокуратури та знято з усіх видів забезпечення з 13 квітня 2017 року.
Пунктом 2 цього ж наказу старшого радника юстиції ОСОБА_5 призначено на посаду начальника слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва ГПУ з 14 квітня 2017 року.
Підставами видання цього наказу зазначено наказ МОУ від 13 квітня 2017 року № 250, рапорт ОСОБА_5 та згоду заступника Генерального прокурора України (т. 1, а. с. 54).
Отже, звільнення позивача з адміністративної посади у військовій прокуратурі з одночасним призначенням на посаду до іншого органу прокуратури не призвело до припинення його повноважень як прокурора та до припинення відповідних правовідносин. Натомість ОСОБА_5 безпідставно ототожнив обставини припинення проходження ним військової служби з обставинами призначення його на іншу посаду в межах системи органів прокуратури України.
Таким чином, вказані вище доводи позивача не впливають на правильність оскаржуваного рішення Комісії.
На думку скаржника, КДКП при прийнятті рішення не врахувала наявності у нього заохочень відзнаками та нагородами Генерального прокурора України та Міністра оборони України саме за період проходження служби у військовій прокуратурі Харківського гарнізону сил АТО.
ВеликаПалата Верховного Суду зазначає, що наявність відзнак та нагород у позивача за період проходження служби на посаді військового прокурора Харківського гарнізону сил АТО не звільняє його як від сумлінного виконання покладених на нього обов'язків, так і від дисциплінарної відповідальності у випадку вчинення дисциплінарного проступку.
При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що Комісія наділена дискреційними повноваженнями під час здійснення дисциплінарного провадження, що дозволяє цьому органу на власний розсуд визначати вид дисциплінарного стягнення залежно від критеріїв, визначених у частині третій статті 48 Закону № 1697-VII.
Оцінюючи в сукупності обставини цієї справи та наявні в ній докази, а також ураховуючи наведені правові положення законодавчих актів України, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що обраний Комісією вид застосованого до ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення, який є найбільш м'яким із передбачених частиною першою статті 49 Закону №1697-VII, відповідає характеру вчиненого ним проступку, а відтак рішення КДКП від 20 грудня 2017 року № 354дп-17 відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України. 
Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322 і 325КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв
 
Суддя-доповідач     О. С. Золотніков 
 
Судді:                                     С. В. Бакуліна   О. Б. Прокопенко 
 
В. В. Британчук Л. І. Рогач
 
Д. А. Гудима   І. В. Саприкіна
 
О. Р. Кібенко   О. М. Ситнік 
 
Л. М. Лобойко   В. Ю. Уркевич
 
Н. П. Лященко   О. Г. Яновська

 

Повний текст постанови підписано 09 липня 2018 року.