Постанова
Іменем України
 
14 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/19987/14-ц
 
провадження № 61-12435св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., 
 
учасники справи:
 
позивач -ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у складі судді Піхур О. В. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року відкрито провадження у даній справі. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали). 
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду по суті. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали). 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у судовому засіданні 17 жовтня 2016 року була присутня представник позивача, яка має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку вона представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа (частина перша статті 44 ЦПК України). У даному судовому засіданні вирішувались клопотання, надавались пояснення, проте в подальшому, без пояснення причини, представник позивача залишила зал судового засідання і не подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, у зв'язку з чим з урахуванням строків розгляду справи, поведінку позивача та його представника, та те, що позивач втретє не з'явився в судове засідання, недобросовісно користується належними йому процесуальними правами, дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу представника позивача відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено порушень норм процесуального права. 
 
20 березня 2017 року представник позивача подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, безпідставно застосував положення пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК України після того, як судове засідання покинула представник позивача, оскільки вказана норма стосується лише позивача. Вказує, що суди ставилися упереджено до розгляду справи та не встановили фактичні обставини справи; крім того позивач перед судовим засіданням 17 жовтня 2016 року подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки перебував за межами України.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIIIПерехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
 
Суди встановили, що після направлення апеляційним судом для продовження розгляду позовної заяви, з 24 лютого 2016 року ОСОБА_4 особистої участі у розгляді справи не брав та уповноважив свого представника вчиняти від його імені усі процесуальні дії.
 
Представництво інтересів ОСОБА_4 на підставі довіреності від 25 травня 2016 року здійснювала ОСОБА_5
 
Під час судового засідання у суді першої інстанції 17 жовтня 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 покинула судове засідання і не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
 
У пункті 9 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали) (далі - ЦПК України) визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
 
Вказана норма закону пов'язує право суду залишити позовну заяву без розгляду за таких умов: позивач був присутній в судовому засіданні, зокрема, його особу було встановлено в підготовчій частині судового засідання; позивач залишив зал судового засідання з власної ініціативи, не бажаючи брати участі в засіданні; розгляд справи не було закінчено; позивач не подав заяви (усної чи письмової) про розгляд справи за його відсутності.
 
Суди встановили обставини, передбачені законом як підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки згідно з вимогами ЦПК України суд не має права розглядати справу за відсутності позивача (або його представника), який не подавав заяви про розгляд справи без нього і не з'явився в судове засідання чи покинув його до закінчення розгляду справи.
 
Згідно з частиною п'ятою статті 169 ЦПК України наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання.
 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано залишив позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 207 ЦПК України. 
 
Відповідно до статей 38, 44 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.
 
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.
 
Таким чином, доводи представника позивача, що положення пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК Українизастосовуються лише, якщо судове засідання покинув позивач, на правильність висновків судів не впливають, оскільки ОСОБА_4 особистої участі в судових засіданнях не приймав, а діяв через свого представника, яка користується тими ж правами і обов'язками, що й сторона у справі.
 
Аргументи касаційної скарги представника позивача про те, що вона залишила судове засідання, оскільки суд першої інстанції ставився до неї упереджено та відмовив у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та заяви про відвід судді у справі, не заслуговують на увагу.
 
Звукозаписом судового засідання від 17 жовтня 2016 року підтверджується, що заявлені представником позивача клопотання вирішені судом першої інстанції в установленому законом порядку. Причин для залишення судового засідання представник позивача суду не повідомила, клопотання чи заяву про продовження розгляду справи за її відсутності не подала. 
 
Інші доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 не дають підстав для висновку, що оскаржувані ухвали постановлено без додержанням норм  процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Колегія суддів вважає, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.І. Крат