Постанова 
Іменем України
 
25 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 676/805/16-ц
провадження № 61-3157св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, 
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Власенка О. В., Юзюка О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання після досягнення повноліття.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання. На теперішній час ОСОБА_3 навчається у Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти» і потребує матеріальної допомоги.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру (на даний час 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), починаючи з дня подачі заяви до суду і на період навчання - до 30 вересня 2017 року.
 
Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2016 року у складі судді Бондаря О. О. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання в Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти», починаючи з 11 лютого 2016 року. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має можливість надавати доньці матеріальну допомогу, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дочки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання в Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти», починаючи з 11 лютого 2016 року.
 
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2016 року в частині стягнення аліментів змінено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 лютого 2016 року і на період навчання дочки - до 30 вересня 2017 року. У іншій частині рішення залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір аліментів підлягає стягненню саме на користь дочки сторін у справі - ОСОБА_3, а не позивача ОСОБА_1
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач не ухилявся від надання матеріальної допомоги ОСОБА_3 Крім того, якщо до суду звернувся один з батьків, із ким проживає дочка, яка продовжує навчання, то рішення ухвалюється судом на користь саме позивача.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що з 30 жовтня 1992 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2013 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3
З 01 вересня 2015 року ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти» за спеціальністю «кравець». ОСОБА_3 одержує стипендію в розмірі 310 грн на місяць, термін її навчання - до 30 червня 2017 року (а. с. 4).
Крім того, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу Луцького національного технічного університету заочної форми навчання за спеціальністю «будівництво та дизайн», загальна вартість навчання становить 34 500 грн, термін навчання - до 30 червня 2020 року (а. с. 17).
 
Також судами встановлено, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки.
 
За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
 
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СКУкраїни, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
 
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 
23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
 
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. 
 
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
 
Пред'являючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_3
 
У запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що не ухилявся від надання матеріальної допомоги ОСОБА_3 
 
Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації позивач із січня 2016 року щомісячно одержує 1061 грн 56 коп. державної допомоги малозабезпеченим сім'ям і 16 грн 45 коп. допомоги по догляду за інвалідом І групи. Інших доходів у ОСОБА_1 немає (а. с. 37, 38).
 
ОСОБА_2 є працездатним, працює штампувальником на Державному підприємстві «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». За період з 02 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року його сукупний дохід склав 96 859 грн 04 коп. Інші особи на його утриманні не перебувають (а. с. 44).
 
При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що батьки ОСОБА_2 є пенсіонерами та одержують пенсію за віком, яка забезпечує їм відповідний прожитковий мінімум, а тому вони не можуть відноситися до утриманців відповідача.
 
Відповідно до частини першої статті 182 СК України(у редакції Закону України від 26 січня 2016 року № 936-VIII, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
 
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач має можливість надавати доньці матеріальну допомогу, ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дочки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання в Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти», починаючи з 11 лютого 2016 року.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на те, що оскільки з позовом до суду першої інстанції звернулась матір ОСОБА_3 - ОСОБА_1, то на підставі частини третьої статті 199 СК України та враховуючи положення частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року  саме на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3, яка продовжує навчання. 
 
Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК Українинеобхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
 
Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року скасувати.
 
Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2016 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                    О. В. Білоконь  

                                                                                                   Б. І. Гулько
    
                                                                                                                                                                                                                                                                                                           Є. В. Синельников

                                                                                                   Ю. В. Черняк