ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  904/9536/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Генеральної прокуратури України - Грищенка М.А.,

Міністерства оборони України - Кривошея Д.А.,

Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" - Саричевої Н.А.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"- Бойчун Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Генеральної прокуратури України, Міністерства оборони України

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 (у складі колегії суддів: Науменко І.М. (головуючий), Чус О.В., Кузнецова В.О.)  
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 (суддя Бєлік В.Г.)

у справі № 904/9536/17

за позовом  Заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Публічного акціонерного товариства "Банк Восток",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті",
про стягнення банківської гарантії у сумі 4 477 491,00 грн, 

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року  Заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" (далі - ПАТ "Банк Восток"), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (далі - ТОВ "Трейд Коммодіті") про стягнення банківської гарантії у сумі 4 477 491,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок неналежного виконання ТОВ "Трейд Коммодіті" умов договору про постачання для державних потреб палива рідинного та газу, олив мастильних для техніки спеціального призначення від 18.05.2016 № 286/1/16/13 щодо поставки продукції у встановлений договором строк, у відповідача настав обов'язок з виплати на користь Міністерства оборони України банківської гарантії у сумі 4 477 491,00 грн, якою було забезпечено виконання третьою особою зобов'язань за договором. Проте відповідачем безпідставно відмовлено у такій виплаті.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2018, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення мотивовано тим, що на час звернення Міністерства оборони України до відповідача з вимогою про виплату банківської гарантії, договірне зобов'язання, виконання якого було забезпечене цією гарантією, ТОВ "Трейд Коммодіті" виконано в повному обсязі, тому підстав для задоволення позову немає.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у березні 2018 року Генеральна прокуратура України та Міністерство оборони України подали касаційні скарги, у яких посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Касаційні скарги обґрунтовано, зокрема, тим, що судами при вирішенні справи неправильно застосовано норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не надано достатньої оцінки встановленим обставинам неналежного виконання третьою особою умов договору, що дає підстави для отримання позивачем сум банківської гарантії .
У відзивах на касаційні скарги ПАТ "Банк Восток" і ТОВ "Трейд Коммодіті" зазначають про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просять залишити оскаржені судові рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи,  дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Під час розгляду справи судами встановлено, що 16.05.2016 між ПАТ "Банк Восток" (гарант) і ТОВ "Трейд Коммодіті" (принципал) укладено договір про надання гарантії № ДГ2016-0054 (далі -  Договір гарантії), відповідно до умов якого банк зобов'язався за проханням принципала надати безвідкличну непокриту гарантію в сумі 4 477 491,00 грн строком дії до 02.02.2017 (далі - Гарантія) на користь бенефіціара: Міністерства оборони України. 
Гарантію було надано в забезпечення виконання зобов'язань принципала за договором, який буде укладено з ним, як переможцем конкурсних торгів Міністерства оборони України щодо постачання товарів -  паливо рідинне та газ, оливи мастильні, бензин автомобільний А-80-ДЗ або еквівалент (далі -  Договір).
Відповідно до умов Гарантії банк зобов'язався безвідклично та безумовно виплатити бенефіціару будь-яку суму, що не перевищує 4 477 491,00 грн після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал не виконав свої зобов'язання щодо постачання товару відповідно до Договору. До вимоги мають бути додані документи, які підтверджують невиконання принципалом вимог Договору.
18.05.2016 між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ "Трейд Коммодіті" (постачальник) укладено Договір про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/16/13 (Договір), 
Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язався поставити у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (лот 2 - бензин автомобільний А-80-А-ДЗ) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно зі специфікацією, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією: найменування продукції: паливо моторне альтернативне А-80А-ДЗ, ТУ У 24.6-32869581-003:2012; строк постачання - до 31.08.2016 включно, в загальній кількості 4 500,00 тонн; загальна вартість продукції з ПДВ - 89 549 820,00 грн.
Продукція постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року. Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.
Сторонами узгоджено рознарядку до Договору, яка є додатком № 2 до нього, в якій передбачено, що ТОВ "Трейд Коммодіті" зобов'язане поставити 4 500,00 тонн продукції до 31.08.2016 включно. Рознарядка підписана та скріплена печатками сторін.
Через зростання цін на нафтопродукти, між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою зменшено обсяг палива, яке має бути поставлено (4  370,415 тонн загальною вартістю 89  549  803,35 грн з ПДВ), при цьому остаточна дата поставки залишилась незмінною - 31.08.2016.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2016, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2017, під час розгляду справи № 910/18341/16 встановлено, що позивач виконав умови Договору на загальну суму 89 437 641,18 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 11886 від 24.08.2016 на суму 8 797 750,32 грн; № 11887 від 25.08.2016 на суму 23 810 076,66 грн; № 11980 від 29.08.2016 на суму 5  656  940,68  грн; № 11979 від 29.08.2016 на суму 10 840 582,84 грн; № 12043 від 29.08.2016 на суму 9 215 418,48 грн; № 12006 від 29.08.2016 на суму 1  082  732,58  грн; № 12007 від 30.08.2016 на суму 5 900 505,30 грн; № 12044 від 30.08.2016 на суму 2 803 462,30 грн; № 12008 від 31.08.2016 на суму 6  062  089,44  грн; № 12009 від 31.08.2016 на суму 3 417 178,78 грн; № 12045 від 07.09.2016 на суму 1 874 240,80 грн; № 12046 від 08.09.2016 на суму 2  325  266,68  грн; № 12047 від 09.09.2016 на суму 463 668,22 грн; № 12078 від 12.09.2016 на суму 1 433 644,32 грн; № 12079 від 14.09.2016 на суму 1 872 786,00  грн; № 12089 від 15.09.2016 на суму 958 665,64 грн.
Станом на 15.09.2016 ТОВ "Трейд Коммодіті" повністю виконало свої зобов'язання за Договором, що встановлено під час розгляду справи № 910/18431/16 та не потребує доказуванню  з огляду на положення 35 ГПК (у редакції до 15.12.2017 на час розгляду справи у суді першої інстанції)..
04.10.2016 ПАТ "Банк Восток"  отримано письмову вимогу Міністерства оборони України від 27.09.2016 №  286/8/7002 (направлена 01.10.2017), в якій бенефіціар вимагав від банку виконати зобов'язання за Гарантією у зв'язку з тим, що принципал не виконав свої зобов'язання, у забезпечення яких вона надавалася, а саме: порушено умови виконання Договору щодо терміну постачання палива моторного альтернативного А-80А-ДЗ у кількості 2 394,843 тони бензину, що становить 55% від загального обсягу поставки.
У листі від 19.10.2016 №27/4481 ПАТ "Банк Восток" відмовлено бенефіціару у задоволенні цієї вимоги у зв'язку з її невідповідністю умовам Гарантії, а саме -ненадання документів, що підтверджують невиконання принципалом своїх зобов'язань за Договором поставити товар.
01.11.2016 ПАТ "Банк Восток" отримано вимогу Міністерства оборони України № 286/8/7619 від 27.10.2016 щодо сплати 4 477 491,00 грн і документи на підтвердження невиконання принципалом своїх обов'язків, а саме - порушенням терміну постачання товару.
У листі від 04.11.2016 № 04/4763 ПАТ "Банк Восток" відмовив бенефіціару у задоволенні вимоги від 27.10.2016 № 286/8/7619  у зв'язку з виконанням ТОВ "Трейд Коммодіті" своїх зобов'язань за Договором щодо поставки товару.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК) та статті  526 ЦК, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями також передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, встановлених законом не допускається.
Положеннями статті 599 ЦК визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Судами достеменно встановлено що на час пред'явлення бенефіціаром вимоги до гаранта принципал у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за Договором.
Підставою звернення до суду позивачем зазначено відмову гаранта виплатити бенефіціару 4 477 491,00 грн, яку банк (гарант) обґрунтував її невідповідністю умовам Гарантії.
За змістом положень частини 1 статті 1, частини 2 статті 9 ЦК, частини 1статті 14 ГК спеціальні норми ГК, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК, які містять відповідне загальне регулювання.
Згідно зі статтею 200 ГК гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 ЦК встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.
Зі змісту наявної у матеріалах справи банківської гарантії від 16.05.2016 ДГ2016-0057 вбачається, що бенефіціар має право вимагати від банку за Гарантією в межах гарантованої суми виплати коштів в розмірі 4 477 491,00 грн, а банк зобов'язаний такі кошти сплатити у випадку невиконання принципалом перед Міністерством оборони України своїх зобов'язань щодо постачання товару відповідно до Договору. 
Дослідивши зібрані у справі докази, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідальність банку за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов'язань за Договором умовами Гарантії не передбачено.
Ураховуючи, що Договором гарантії не передбачено обов'язок гаранта здійснити виплату на користь бенефіціара у випадку виконання принципалом умов договору в повному обсязі, але з простроченням, а також те, що прострочення є незначним і складає 15 днів, принципалом у повному обсязі поставлено продукцію за Договором і замовник (бенефіціар) жодних претензій щодо її якості або інших підстав до постачальника (принципала) не висував, а вимогу  бенефіціара до банку пред'явлено після виконання постачальником (принципалом) зобов'язань з поставки продукції у повному обсязі, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення коштів з ПАТ "Банк Восток" на користь Міністерства оборони України за Гарантією є обґрунтованим.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, наведені у касаційних скаргах доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового рішення відповідно до вимог статті 311 ГПК, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не обґрунтовують порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм чинного законодавства, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судами першої та апеляційної інстанції при розгляді спору у даній справі.
Відповідно до частин 1, 2  статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Ураховуючи наведене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційні скарги -  без задоволення.
Судовий збір за подання касаційних скарг в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Генеральної прокуратури України та Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 у справі № 904/9536/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          І.С. Міщенко

                                                                                                                           В.Г. Суховий