ПОСТАНОВА
Іменем України

17 липня 2018 року 
Київ
справа №826/24574/15
адміністративне провадження           №К/9901/30170/18
                              №К/9901/30167/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                                                     Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                                                                                             Бевзенка В. М., 
                                                                                                                                                                 Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні 
касаційні скарги ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року (головуючий суддя - Федорчук А.Б., судді - Кобилянський К.М., Мазур А.С.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року (головуючий суддя - Губська Л.В., судді - Ісаєнко Ю.А., Федотов І.В.) у справі 
за позовом ОСОБА_2  
до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання провести виконавчі дії -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У листопаді 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ ПВР Департаменту ДВС Мінюсту) про: - визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту Артемчука Т.В. від 15 жовтня 2015 року № 43789319; - зобов'язання Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду та виконавчого листа, виданого 18 листопада 2013 року Київським апеляційним адміністративним судом, про поновлення на роботі та стягнення з боржника - Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України - на користь ОСОБА_2 заборгованості у повному обсязі.
2.          Обґрунтовуючи позов зазначив, що спірну постанову про закінчення виконавчого провадження було винесено в порушення вимог законодавства, оскільки рішення суду не виконано, а отже підстав для закінчення виконавчого провадження не було.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту Артемчука Т.В. від 15 жовтня 2015 року №43789319. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
4.          Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі № 826/9450/13-а та у виконавчому листі, виданому Київським апеляційним адміністративним судом 18.11.2013 року, не міститься посилання на те, що при поновленні на посаді ОСОБА_2 повинна бути встановлена надбавка за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу. Суд звернув увагу на те, що встановлення певних надбавок до заробітної плати належить до компетенції установи в якій працює дана особа. З суми 56730,81 грн., яка нарахована ОСОБА_2, утримано: 850,96 грн. військового збору; 7990,54 грн. податку з доходів фізичних осіб; 3460,57 грн. єдиного соціального внеску, що є обов'язковим при нарахуванні та виплаті заробітної плати, а тому для виплати підлягала сума у розмірі 44428,74 грн. Суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження про те, що виконавче провадження в частині стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі не відкривалося, а отже не підлягає виконанню. Головним державним виконавцем Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту Артемчуком Т.В. не було вжито всіх дій щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі №826/9450/13-а. В частині позовних вимог щодо зобов'язання провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішенню суду та виконавчого листа, виданого 18 листопада 2013 року Київським апеляційним адміністративним судом, про поновлення на роботі та стягнення з боржника - Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України - на користь ОСОБА_2 заборгованості в повному обсязі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги повністю. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю. 
6.          Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року залишено без змін.
7.          Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги доводи позивача про те, що після поновлення його на посаді не було встановлено певних надбавок до заробітної плати, оскільки про таке в судовому рішенні не було зазначено. На користь позивача виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013р. по 13.11.2013р., з відрахуванням обов'язкових платежів, що підлягають утриманню з нарахованої суми, що є правомірним. Разом з тим, судовим рішенням, на виконання якого відкрито спірне виконавче провадження, було постановлено стягнути з боржника суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі, але в цій частині судове рішення залишається не виконаним. Органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюють виконання рішень про стягнення конкретно визначених сум грошових коштів, а не тих, які ще мають бути розраховані. Вірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки органи державної влади зобов'язані діяти лише відповідно до закону і ухвалювати з цього приводу ще й судове рішення не є доречним.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзиву (заперечень)
8.          Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у січні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року.
9.          В касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить: - скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №43789319 від 15.10.2015р.: - скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року; - ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. 
10.          В обґрунтування поданої касаційної скарги Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив, що пред'явлений виконавчий документ щодо стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013р. до дня поновлення на роботі не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби. Виконавчий документ підлягає пред'явленню до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Вважає, що оскільки резолютивна частина рішення, зазначена судом у виконавчому листі, містить речення щодо стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013р. до дня поновлення на роботі, державний виконавець зобов'язаний зазначати це у своїх процесуальних документах. Також вважає висновок суду апеляційної інстанції щодо того, що органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюють виконання рішень про стягнення конкретно визначених сум, а не тих, які мають бути розраховані, - таким, що не ґрунтується на приписах законодавства.
11.          ОСОБА_2 у січні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року.
12.          В касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишення без змін постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. 
13.          В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що встановлена до його звільнення надбавка за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу повинна бути поновлена разом з поновленням позивача на роботі, оскільки на момент звільнення ця надбавка не була скасована або зменшена. Вважає, що всупереч обов'язковості виконання рішення суду головний державний виконавець Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту Артемчука Т.В. прийняв спірну постанову про закінчення виконавчого провадження. 
14.          Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15.           18 листопада 2013 року Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №826/9450/13-а. В абзаці 5 цього виконавчого листа зазначено: «Стягнути з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі».
16.          В провадженні Відділу ПВР Департаменту ДВС Мінюсту перебувало виконавче провадження № 43789319 від 24.06.2014р. з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду №826/9450/13-а від 18.11.2013р. в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013р. по 13.11.2013р. включно в сумі 56730,81 грн.
17.          В постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2014р. №43789319 зазначено, що виконавче провадження відкрито, зокрема і в частині щодо стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі.
18.          В постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі №826/9450/13-а та в виконавчому листі, виданому Київським апеляційним адміністративним судом від 18.11.2013 року, не міститься посилання на те, що при поновленні на посаді ОСОБА_2 повинна була бути встановлена надбавка за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу.
19.          Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. у справі №826/9450/13-а замінено сторону виконавчого провадження №43789319 з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду №826/9450/13-а від 18.11.2013р. боржника - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг на його правонаступника Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
20.          Постановою державного виконавця від 20.02.2015р. замінено сторону виконавчого провадження №43789319 з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду №826/9450/13-а від 18.11.2013р. боржника - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на його правонаступника Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
21.          Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. у справі №826/9450/13-а змінено спосіб і порядок виконання рішення суду, на виконання якого Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №826/9450/13-а від 18.11.2013р., про поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
22.          Державним виконавцем 18.03.2015р. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн. на Національну комісію за невиконання рішення суду.
23.          Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015р. у справі №826/6387/15, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015р., підтверджено правомірність накладення штрафу державним виконавцем на Національну комісію.
24.          Державним виконавцем винесено постанову від 30.04.2015 р. про накладення штрафу в розмірі 1360,00 грн. на Національну комісію за невиконання рішення суду.
25.          Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015 р. у справі №826/10011/15, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015р., підтверджено правомірність накладення штрафу державним виконавцем на Національну комісію.
26.          Національною комісією подано головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України пояснення від 05.06.2015р. №3156/11-5, в яких зазначено, що Національною комісією виконано рішення судів, шляхом: скасування наказу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26.04.2013 р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_2» (зі змінами внесеними наказом від 15.05.2013р. № 55-к «Про внесення змін до наказу Голови комісії з ліквідації Держфінпослуг від 26.04.2013р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_2»); поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами, що є рівнозначною посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та різниться за функціями, повноваженнями, правами та обов'язками з 27.05.2015р.; виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013р. по 13.11.2013р. включно в сумі 56730,81 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015р.; про факт поновлення ОСОБА_2 повідомлено листом від 26.05.2015р. №2930/09-12; копія наказу №164-К «Про поновлення ОСОБА_2» від 26.05.2015р. та лист від 26.05.2015 р. №2930/09-12 додавалися до письмових пояснень від 26.05.2015р. №2931/01-05; ОСОБА_2 27.05.2015р. ознайомився із наказом №164-К від 26.05.2015р. та приступив до виконання посадових обов'язків.
27.          Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.10.2015 року винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження.
28.          В постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2015р. зазначено: «Щодо виконання рішення суду в частині стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі, то з огляду на положення частини другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження щодо виконання рішення в цій частині не відкривалось, оскільки рішення про стягнення грошових коштів з державного органу виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.».
29.          Згідно копій платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015р. на користь позивача виплачено суму в розмірі 44 428,74 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013р. по 13.11.2013р. При цьому, з суми 56730,81 грн. було утримано: 850,96 грн. військового збору; 7990,54 грн. податку з доходів фізичних осіб; 3460,57 грн. єдиного соціального внеску.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
30.          Частини 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
31.          Стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження»: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
32.          Частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»: державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
33.          Частини 1 та 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»: після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
34.          Пункт 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
35.          Частина 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»: у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
36.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
37.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
38.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
39.          З огляду на те, що у виконавчому листі Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року відсутні відомості про поновлення (встановлення) надбавки за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу, Суд вважає, що це питання не може бути предметом виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.
40.          Судом першої інстанції встановлено, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2014 р. №43789319 зазначено про відкриття виконавчого провадження, зокрема і в частині щодо стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі, у зв'язку з чим Суд погоджується з висновком про необґрунтованість твердження про те, що виконавче провадження в цій частині не відкривалося.
41.          Посилання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на те, що виконавчий документ у вказаній частині підлягає пред'явленню до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, не спростовує протиправності прийняття спірної постанови в цій частині з огляду на те, що державний виконавець прийняв спірне рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»: (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Проте, як було встановлено судами попередніх інстанцій, в цій частині (стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі) судове рішення залишається не виконаним.
42.          Аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду про відсутність у державного виконавця підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
43.          Щодо позовних вимог в частині зобов'язання провести виконавчі дії, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в межах позовного провадження за правилами адміністративного судочинства суд не може зобов'язувати орган державної виконавчої служби виконувати судове рішення, постановлене в іншій адміністративній справі шляхом ухвалення нового судового рішення з цього приводу. Враховуючи приписи ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 жовтня 2015 року матиме наслідком відновлення виконавчого провадження.
44.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
45.          Статтею 350      КАС України      (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46.          Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
47.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
48.          Суд зазначає, що огляду на положення ст.3 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» належним відповідачем в цій справі мав бути Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень, а не безпосередньо відділ примусового виконання рішень цього Департаменту, проте, враховуючи наведені приписи ч.2 ст.350 КАС України, це не може бути підставою для скасування правильних по суті і законних судових рішень.
49.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
50.          Керуючись статтями 341,      343,      349, 350,      356,      359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
51.          В задоволенні касаційних скарг ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - відмовити.
52.          Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року - залишити без змін.
53.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко 
                                                                                                    В.М. Шарапа