ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  916/146/15-г 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. – головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання  Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського апеляційного  господарського суду від 24.05.2018 (головуючий суддя: Величко Т.А., судді: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.)
за первісним позовом Військової частини НОМЕР_1     
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ”,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача  за первісним позовом – 1. Міністерство оборони України, 2.Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,
за участю Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України
про розірвання договору оренди нерухомого військового майна, розташованого на території військового містечка № НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги, та про повернення будівлі за генпланом № 7 (гараж 306,54 кв.м.), 
та за зустрічним позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю “ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ”
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 
про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 74 956,17 грн.,
 
За участю представників:
прокуратури – Яговдік С.М. –прокурор відділу,
позивача за первісним позовом – Голоман О.В. –представник, 
відповідача за первісним позовом – Чернохатній Д.А. –адвокат, 
третьої особи 1 за первісним позовом – Матвіюк М.А. –представник, 
третьої особи 2 за первісним позовом –не з`явився, 

ВСТАНОВИВ:  
                                                    
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" про:
- стягнення заборгованості за договором оренди № 42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в сумі 56998,20 грн.;
- розірвання договору оренди від 07 травня 2003 року № 42-с/2003/ГоловКЕУ, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ";
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" повернути передане в оренду нерухоме військове майно згідно договору № 42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору щодо сплати орендних платежів, використанням об`єкту оренди не за призначенням, знесенням об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та самочинним будівництвом нових об`єктів нерухомості без погодження з орендодавцем.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2015р. у справі №916/146/15-г (суддя Рога Н.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі у сумі 41013,86 грн., пеню у сумі 7621,82 грн., інфляційні втрати у сумі 8362,52 грн.; розірвано договір; зобов`язано відповідача повернути позивачу передане в оренду нерухоме військове майно - будівлю за генпланом № 7 (гараж - 306,54 кв.м) на умовах, передбачених договором; в решті позову - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі № 916/146/15-г (колегія суддів: головуючий суддя – Таран С.В., судді Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2015 р. у справі № 916/146/15-г скасовано повністю та прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016р. рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2015р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. скасовано в частині позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 про розірвання договору та повернення будівлі за генпланом № 7 (гараж – 306,54 кв.м.), розташованої за адресою: м. Одеса, 6 км Овідіопольської дороги, що знаходиться на балансі Військової частини НОМЕР_1 та в цій частині справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи, ухвалою від 10.05.2016 місцевим господарським судом спільно до розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 74 956,17 грн.

В обґрунтування вимог зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" посилається на факт припинення договору оренди нерухомого військового майна №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07.05.2003р. внаслідок знищення об`єкту оренди. Відповідні обставини встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 21.04.2009р. у справі №30/11-09-266, яким з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" на користь Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування вартості знищених об`єктів стягнуто збитки в сумі 31 090 грн.; за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" визнано право власності на нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як на новозбудовані об`єкти нерухомого майна. Оскільки з 2009 року договір оренди в силу п. 4 ч. 2 ст. 291 ЦК України припинив свою дію, грошові кошти, перераховані на користь Військової частини НОМЕР_1 за період з 2009 по 2015 роки, підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.12.2017 р. (головуючий суддя: Цісельський О.В., судді: Волков Р.В., Смелянець Г.Є.) первісний позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено: договір оренди нерухомого військового майна від 07 травня 2003 року №42-с/2003/ГоловКЕУ, розташованого на території військового містечка № НОМЕР_2 за адресою: м. Одеса, вул. 6-й км., Овідіопольської дороги, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ", розірвано; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" повернути передане в оренду нерухоме військове містечко, згідно договору №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду; в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду обґрунтовано тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" використовується об`єкт оренди – гараж не за його цільовим призначенням та було здійснено знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 , що, в свою чергу, є порушенням умов договору. При цьому, місцевий суд вказав, що оскільки задовольняються вимоги про розірвання зазначеного договору, похідна позовна вимога про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" повернути передане в оренду нерухоме військове містечко, згідно договору №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, також є правомірною та обґрунтованою. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічну позовну заяву задоволено. Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 74 956,17 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5721,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована посиланням на ст. 35 ГПК України  та вказано, що оскільки в межах справи №16/517-06-13598 та справи №30/11-09-266 встановлені обставини знищення переданих в оренду об`єктів №6 (казарма-штаб-487,2 кв.м) та №7 (гараж -306,54 кв.м) та обставини спорудження відповідачем за первісним позовом об`єктів нерухомості, право власності на які визнано за Товариством згідно вказаного судового рішення, тому відсутні підстави для задоволення первісного позову. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що сам позивач за первісним позовом, в поданих суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях по справі (вх № 56/18), вказав, що під час огляду території військового містечка № НОМЕР_2 , представниками Військової частини НОМЕР_1 виявлено факти знищення ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" будівлі за генеральним планом № 7 (гараж) площею 306,54 кв.м., та закладення на його місці нового фундаменту для будівництва, про що був складений відповідний акт та здійснена фотофіксація місця події. Отже, Військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджується факт відсутності в натурі будівлі за генеральним планом № 7 (гараж) площею 306,54 кв.м., у зв`язку з чим протилежні доводи позивача щодо наявності об`єктів оренди не можуть бути визнані обґрунтованими. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого господарського суду щодо встановлених обставин використання майна не за цільовим призначенням та наявності правових підстав розірвання спірного договору оренди, який припинив свою дію до моменту пред`явлення позову. Стосовно зустрічного позову , апеляційний суд зазначив, що оскільки об`єкт оренди припинив своє існування, що в силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України має своїм наслідком припинення договору оренди,  а з 2009 року фактично відсутні підстави надання будь-яких послуг з оренди майна, так само як підстави для сплати вартості таких послуг, тому відсутні будь-які інші належні докази факту наявності правової підстави для перерахування орендних платежів відповідачем за первісним позовом на користь позивача. При цьому, заявленою до стягнення сума є обґрунтованою та не спростованою відповідачем, а отже грошові кошти підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 згідно з приписами ст. 1212 ЦК України.

15.06.2018 (згідно з поштовим штампом на конверті) Військовою частиною НОМЕР_1  подано касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного  господарського суду від 24.05.2018 у справі № 916/146/15-г безпосередньо до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2018 року у справі №916/146/15-г визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Берднік І.С. 

21.06.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та призначення до розгляду на 19.07.2018,  повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги,  визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, до Касаційного господарського суду до 11.07.2018.

В судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом були заявлені клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку з неотриманням від скаржника копії касаційної скарги, а також про ознайомлення з матеріалами справи, зокрема з касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 19.07.2018 розгляд касаційної скарги Військової частини НОМЕР_3 відкладено на  08.08.2018.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2018 року у справі №916/146/15-г, у зв`язку з відпусткою судді Берднік І.С. проведено повторний розподіл справи,  визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В. 

В касаційній скарзі позивач  просить суд скасувати постанову апеляційного суду, рішення місцевого залишити в силі.

Позивач мотивує свою касаційну скаргу порушенням судом апеляційної інстанції як процесуального, так і матеріального права.

Вважає, що апеляційним судом невірно встановлений факт, посилаючись на  рішення суду у справі 30/11-09-266, припинення існування спірного об`єкту, що в свою чергу має наслідком припинення договору оренди. Стверджує, що станом на 26.03.2013 об`єкт існував. Після вказаного рішення договір оренди був чинний, що підтверджується рішеннями господарських судів щодо стягнення орендної плати по спірному договору, а також відповідач впродовж з 2004 по 2016 роки укладав договори страхування майна, де вигодонабувачем є військова частина НОМЕР_1 .

Зазначає, що відповідач отримував від військової частини дозвіл не на знищення будівель, а виключно не реконструкцію, що апеляційним судом було проігноровано.

Також вважає, що є всі підстави для розірвання договору оренди, оскільки відповідач порушує істотні умови договору, а саме використовує об`єкт оренди не за призначенням та було здійснено знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу є порушенням умов договору . 

Наголошує на тому, що по вині відповідача не проведена судово-будівельна експертиза, яку призначав суд по даній справі.

Генеральна прокуратура України надала пояснення, згідно яких просить суд задовольнити у повному обсязі касаційну скаргу.

Міністерство оборони України також надало свої пояснення , згідно яких просить суд задовольнити касаційну скаргу позивача. 

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просив суд касаційну скаргу відхилити, постанову апеляційного суду залишити без змін. 
             
В судове засідання з`явилися прокурор та представники позивача, відповідача та третьої особи 1 за первісним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги викладені в касаційній скарзі просив її задовольнити, скасувати постанову апеляційного суду, рішення місцевого залишити в силі. Прокурор у судовому засіданні просив касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову апеляційного суду, рішення місцевого залишити в силі. Представник третьої особи 1 за первісним позовом також просив суд задовольнити касаційну скаргу позивача, скасувати постанову апеляційного суду, рішення місцевого залишити в силі. Представник відповідача за первісним позовом просив суд відхилити касаційну скаргу позивача, постанову апеляційного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача ,  відповідача, та третьої особи 1 за первісним позовом, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи. 

Як було встановлено судами, 07 травня 2003р. між В/ч НОМЕР_1 (Орендодавець) та ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" (Орендар) був укладений Договір оренди №42-с/2003 Голов КЕУ, згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини, загальною площею 1171,44 кв.м. (технічний будинок площею 487,2 кв.м., будинок ПЕС – 177,55 кв.м., казарма – штаб 487,2 кв.м., гараж – 306,54 кв.м.) військового містечка № НОМЕР_2 , що розташоване за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги. Вказане нерухоме майно знаходиться на балансі військової частини. Строк дії Договору – 15 років. 

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. у справі №16/517-06-13598 (підписане 22.03.2007р.), яке набрало законної сили, викладено п.1.1 Договору у наступній редакції: "Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини – будівлі за генпланом №6 (казарма – штаб 487,2 кв.м); №7 (гараж – 306,54 кв.м.), загальною площею 793,74 кв.м, військового містечка № НОМЕР_2 , що розташоване за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, що знаходяться на балансі військової частини НОМЕР_1 . Крім того, вказаним рішенням викладено п.3.1 Договору у наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (лютий 2007р.) 2 373 грн. 29 коп.". 

Відповідно до розділу 3 Договору №42-с/2003/Голов КЕУ від 07.05.2003р. орендна плата за кожний наступній місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступній місяць. Орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок орендодавця в територіальному органі державного казначейства) щомісячно не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним. Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках передбачених чинним законодавством України. Зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової оплати, але не менш ніж орендна плата за один місяць. Орендар сплачує авансову оплату протягом 10 днів з моменту підписання договору.

За умовами розділу 5 Договору Орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору; своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату; понад орендну плату за нерухоме майно сплачувати щомісячно фактичні комунальні та загально-експлуатаційні витрати на його утримання (додаток №7). Обов`язково встановити прилади обліку електро-, водопостачання і заключити прямі договори з постачальними організаціями (п. 5.11 договору); щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку за землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, згідно виставлених рахунків. (п. 5.12 договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. (п. 9.1 договору).

Звертаючись з позовом до суду Військова частина НОМЕР_1 – первісний позивач вказувала на існування у  ТОВ  “ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” заборгованості за укладеним договором оренди, яка станом на 31.12.2014 складає 41013,86 грн. (за період з листопада 2013  по листопад 2014 ). При цьому вказує , що за умовами п.10.8 Договору сторони погодилися, що Договір може бути достроково розірваний на вимогу Орендодавця якщо Орендар, використовує майно не відповідно до умов Договору; не вніс плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу; не робить капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна згідно з умовами Договору; передає орендоване майно (його частину) у суборенду без письмового дозволу Орендодавця; не застрахував орендоване майно згідно з п.5.3 цього Договору; не переглядає орендну плату у разі внесення змін до Методики, яка передбачає збільшення розміру орендної плати. Оскільки у відповідача за первісним позовом існує заборгованість та останній використовує спірний об`єкт не за  його цільовим призначенням та здійснив знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 , є всі підстави для дострокового розірвання договору оренди та повернення об`єкту оренди (гаражу)  військової частині в належному стані.

В свою чергу, ТОВ  “ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” звертаючись з зустрічним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з останнього безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 74 956,17 грн., зазначало про припинення оспорюваного договору оренди, що за його переконанням виключає можливість задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 , заявлених в первісному позові. При цьому, ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" вказало, що внаслідок юридичної неграмотності керівника підприємства, останнє продовжувало помилково сплачувати на рахунки позивача за первісним позовом грошові кошти із призначенням платежів "оренда плата за договором №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07.05.2003р." Оскільки з моменту припинення дії договору припиняються всі зобов`язання сторін, в тому числі і щодо сплати орендних платежів, - перераховані на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти за фактично неіснуючим договором є безпідставно набутим майном, що за правилами ст.1212 Цивільного кодексу України підлягає поверненню.

Задовольняючи первісну позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" використовується об`єкт оренди – гараж не за його цільовим призначенням та було здійснено знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу є порушенням умов договору та підставою для розірвання договору оренди. При цьому, місцевий суд вказав, що оскільки задовольняються вимоги про розірвання зазначеного договору, похідна позовна вимога про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" повернути передане в оренду нерухоме військове містечко, згідно договору №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року, в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, також є правомірною та обґрунтованою. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, вказуючи про те, що підставою для отримання коштів відповідачем є укладений та дійсний на час розгляду даної справи між сторонами договір оренди нерухомого військового майна, а кошти, які позивач за зустрічним позовом просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , є сплаченою орендною платою, тому такі кошти набуто Військовою частиною НОМЕР_1 за наявності правової підстави (договору) і не можуть бути стягнуті з останньої відповідно до положень ст.1212 Цивільного Кодексу України як безпідставно набуті.

Стосовно первісного позову суд апеляційної інстанції зазначено наступне.

Статтею 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на якій його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди, ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Загибель (знищення) об`єкта оренди, тобто, припинення його існування, безпосередньо пов`язується із об`єктивними причинами (пожежа, землетрус, інше стихійне лихо, прийняття компетентним органом рішення про знесення об`єкта оренди, тощо), які не залежать від волі (умисних дій, бездіяльності) орендаря та які унеможливлюють відновлення об`єкта оренди. Отже, встановлення обставин щодо знесення відповідачем орендованих об`єктів безпосередньо впливає на можливість застосування до спірних правовідносин положень п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України.

Суд апеляційної інстанції вказав, що рішенням Господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. у справі №16/517-06-13598, у зв`язку із встановленими обставинами щодо часткового знищення об`єктів оренди, п.1.1 Договору викладено у наступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини – будівлі за генпланом №6 (казарма – штаб 487,2 кв.м); №7 (гараж – 306,54 кв.м.), загальною площею 793,74 кв.м, військового містечка № НОМЕР_2 , що розташоване за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, що знаходяться на балансі військової частини.

В подальшому, рішенням господарського суду Одеської області від 21.04.2009р. по справі №30/11-09-266 встановлено, що об`єкт оренди - будівлю за генпланом №6 (казарма – штаб 487,2 кв.м) було розібрано Орендарем, що стало підставою для стягнення з останнього збитків у розмірі 31 090 грн.

Крім того, в межах даної справи судом також було розглянуто та задоволено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» про визнання права власності на нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Аеропортівська, 33-а.

В ході розгляду зазначеного спору судом було встановлено, що з метою здійснення господарської діяльності та виконання прийнятих на себе за Договором оренди №42-с\2003\Голов КЕУ від 07.05.2003р. зобов`язань, враховуючи незадовільний технічний стан об`єктів оренди – будівлі казарми –штабу та гаражу, ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» було вимушено розібрати зазначені об`єкти нерухомості та збудувати на їх місті нові об`єкти: будівлю складу площею 628,8 кв.м, будівлю гаражу площею 307,8 кв.м. Зазначені об`єкти збудовані за кошти ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ», згідно Висновку про технічний стан основних несучих та огороджуючи конструкцій та можливість подальшої експлуатації нежилих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська,33-а, виготовленого Приватним підприємством «Проектно-будівельна Компанія «БУДЕКСПЕРТГРУП» (держ.ліцензія АВ №369559), об`єкти обстеження знаходяться у доброму технічному стані , відповідають вимогам ДБН В.2.2.9-99 «Громадські будівлі та споруди», СНиП 2.11.01-85* «Складські будівлі», вимогам норм щодо пожежної безпеки ДБН В.1.1-7-2002 та не протирічать санітарно-гігієнічним вимогам.

Отже, в межах даної справи встановлені обставини знищення переданих в оренду об`єктів №6 (казарма-штаб-487,2 кв.м) та №7 (гараж -306,54 кв.м) та обставини спорудження відповідачем за первісним позовом об`єктів нерухомості, право власності на які визнано за Товариством згідно вказаного судового рішення. Зазначене рішення набрало законної сили.

Посилаючись на ст. 35 ГПК України на обставини викладені у рішеннях Господарського суду Одеської області від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598, від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266, суд апеляційної інстанції вважав, що факт знищення об`єктів оренди не потребує доказування.

Крім того послався на постанову слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 12.03.2018, якою закрите кримінальне провадження №42018161010000176. 

Загибель предметів оренди означає припинення їх існування як об`єктів матеріального світу, а відтак і неможливість їх фактичного використання, що в силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України свідчить про припинення договору оренди.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважав висновки місцевого господарського суду щодо встановлених обставин використання майна не за цільовим призначенням та наявності правових підстав розірвання спірного договору оренди, який припинив свою дію до моменту пред`явлення позову  передчасними та таким, що не узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами, тому виніс нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовив повністю.

Стосовно зустрічної позовної заяви суд апеляційної інстанції зробив наступні висновки.

Так, суд апеляційної інстанції послався на встановлені обставини у рішенні від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598, від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266, вказавши , що об`єкт оренди припинив своє існування, що в силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України має своїм наслідком припинення договору оренди. 

Зазначивши, що з 2009 року фактично відсутні підстави надання будь-яких послуг з оренди майна (про що додатково свідчать відсутність підписаних сторонами спору актів приймання-передачі наданих послуг за спірним договором за період з 2009 року і до тепер), так само як і підстави для сплати вартості таких послуг. Будь-які інші належні докази факту наявності правової підстави для перерахування орендних платежів відповідачем за первісним позовом на користь позивача в матеріалах справи відсутні.

Взявши до уваги довідки АБ "Південний" № 18-5557БТ від 30.01.2015 р. та № 236-2384БТ від 19.01.2016 р. та додані до них виписки щодо руху грошових коштів за банківським рахунком ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" з контрагентом Військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. з яких вбачається, що відповідач за первісним позовом сплатив на користь позивача 88 301,48 грн., з яких ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" 74956, 17 грн. сплачені за відсутності будь-якої правової підстави (за представленим розрахунком платіж у розмірі 13345,30грн., здійснений 14.04.2014 за платіжним дорученням № 24, до розрахунку ціни позову позивачем не включався, оскільки відповідний платіж був здійснений на виконання рішення суду від 12.03.2014 по справі № 916/3259/13).

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт отримання відповідачем орендної плати за нерухоме майно, яке відсутнє в натурі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності, при цьому, заявленою до стягнення сума є обґрунтованою та не спростованою відповідачем, отже грошові кошти підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 згідно з приписами ст. 1212 ЦК України.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає  наступне.

Згідно з ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції:
"Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини."

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції:
"Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом."

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні первісного позову, поклав в основу встановлені у рішеннях  Господарського суду Одеської області від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598, від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266, факт знищення об`єктів оренди, що в силу ст. 35 ГПК України не потребує повторному доказуванню. 

Проте, як, зокрема, зазначено у рішенні  Господарського суду Одеської області від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266:
"В ході розгляду справи ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” подало зустрічну позовну заяву про нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська, 33-а. 
В обґрунтування позову ТОВ посилається на те, що з метою здійснення господарської діяльності та виконання прийнятих на себе за Договором оренди №42-с\2003\Голов КЕУ від 07.05.2003р. зобов`язань, враховуючи незадовільний технічний стан об`єктів оренди – будівлі казарми – штабу та гаражу, ТОВ було вимушено розібрати зазначені об`єкти нерухомості та збудувати на їх місті нові об`єкти: будівлю складу площею 628,8 кв.м, будівлю гаражу площею 307,8 кв.м. Зазначені об`єкти збудовані за кошти ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ”, згідно Висновку про технічний стан основних несучих та огороджуючи конструкцій та можливість подальшої експлуатації нежилих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська,33-а, виготовленого Приватним підприємством „Проектно-будівельна Компанія „БУДЕКСПЕРТГРУП” (держ.ліцензія АВ №369559) об`єкти обстеження знаходяться у доброму технічному стані , відповідають вимогам ДБН В.2.2.9-99 „Громадські будівлі та споруди”, СНиП 2.11.01-85* „Складські будівлі”, вимогам норм щодо пожежної безпеки ДБН В.1.1-7-2002 та не протирічать санітарно-гігієнічним вимогам." 
"Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” знищила об`єкт оренди у зв`язку з його аварійним станом, чим спричинила В\ч А-2171 збитки у сумі 31 090 грн. згідно довідки про балансову вартість знищених об`єктів." 
"Що стосується зустрічної позовної заяви ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” щодо визнання права власності на нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська, 33-а, то вона підлягає задоволенню виходячи з такого: відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права."
"Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” є суб`єктом господарювання відповідно до ст.55 Господарського кодексу України. Як суб`єкт господарювання ТОВ здійснює господарську діяльність з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. З метою здійснення господарської діяльності ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” за власні кошти було збудовано нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська, 33-а. 
Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Як вбачається з матеріалів справи, і сторони у справі проти цього не заперечують, на даний час ТОВ „ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” звершено будівництво спірних об`єктів. Згідно Висновку про технічний стан основних несучих та огороджуючи конструкцій та можливість подальшої експлуатації нежилих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська,33-а, виготовленого Приватним підприємством „Проектно-будівельна Компанія „БУДЕКСПЕРТГРУП” (держ.ліцензія АВ №369559) об`єкти обстеження знаходяться у доброму технічному стані , відповідають вимогам ДБН В.2.2.9-99 „Громадські будівлі та споруди”, СНиП 2.11.01-85* „Складські будівлі”, вимогам норм щодо пожежної безпеки ДБН В.1.1-7-2002 та не протирічать санітарно-гігієнічним вимогам. 
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська, 33-а." 
Вищевикладене свідчить, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджено належним чином рішення  Господарського суду Одеської області від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266 та не з`ясовано:
- що в даному рішення є наведенням судом доводів зустрічного позивача, а що – фактами, встановленими безпосередньо самим судом;  
- судом встановлено факт знищення одного об`єкта оренди (і якого саме) та стягнуто компенсацію за даний один об`єкт чи факт знищення обох об`єктів оренди та стягнуто компенсацію за обидва об`єкти оренди;
- з врахуванням вищевикладеного, чи встановлений судом факт, що гараж загальною площею 306,54 кв.м, який був об`єктом оренди, дійсно був повністю знищений, а гараж площею 307,8 кв.м, на який визнано право власності зустрічного позивача, є саме гаражем, побудованим взамін знищеного, а не іншим додатковим гаражем.  

Також судами попередніх інстанцій не досліджено повно, всебічно та об`єктивно та не надано відповідної оцінки доводам прокурора та позивачів про те, що:
- згідно з рішенням господарського суду від 12.03.2014 року у справі №916/3259/13 первісний відповідач по даній справі надавав відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнав позовні вимоги стосовно плати за користування саме будівлею №7-гаражем загальною площею 306,54 кв.м. протягом періоду часу по листопада 2013р. включно, тобто, що первісний відповідач в 2014 році визнав, що він  користується гаражем загальною площею 306,54 кв.м, за який має заборгованість з орендної плати, що спростовує доводи останнього про знищення у 2009 році об`єкту оренди, за який він не повинен сплачувати орендну плату, а також, що первісний відповідач визнавав договір оренди ще в двох судових рішеннях про стягнення орендної плати;
- наявні договори страхування майна за період з 2004 по 2016 р., згідно яких вигодонабувачем є Військова частина НОМЕР_4 , що також спростовують доводи ТОВ “ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ” про не існування об`єктів оренди та лист від 26.03.2013 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, з якого вбачається, що станом на 01.04.2013 рік існують дві будівлі №№6,7.
Крім того, ухвалою господарського суду Одеської області від 20.09.2016р. у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні запитання:
- які об`єкти нерухомості фактично розташовані за адресою: м. Одеса, 6-й км. Овідіопольської дороги / вул. Аеропортівська, 33-а, на території військового містечка № 203?
- чи є в наявності за адресою: м. Одеса, 6-й км. Овідіопольської дороги / вул. Аеропортівська, 33-а, на території військового містечка № 203 об`єкт нерухомості № 7 (гараж – 306,54 кв.м.) переданий у користування за Договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/Голов КЕУ? 
- чи є об`єкт нерухомості – нежитлова будівля гаражу вказана у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2009 № 24965595 та у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.10.2010 № 27709219, тотожнім об`єкту нерухомості № 7 (гараж – 306,54 кв.м.) переданому у користування за Договором оренди від 07.05.2003 №42-с/2003/Голов КЕУ?
- який рік побудови (реконструкції, капітального ремонту) гаражу вказаного у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2009 №24965595 та у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.10.2010 № 27709219 і об`єкту нерухомості №7 (гараж – 306,54 кв.м.), переданого у користування за Договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/Голов КЕУ (зазначити окремо у разі відсутності тотожності вказаних об`єктів нерухомості)?
При цьому,  судами не було належним чином з`ясовано, по чиїй саме вині дана судово-будівельна експертиза не була проведена та, головне, яким чином це вплинуло на доведеність чи недоведеність своїх вимог та заперечень учасниками судового процесу.  

Таким чином, судами попередніх інстанцій не перевірено повно, всебічно та об`єктивно доводи та заперечення учасників розгляду справи щодо питання, чи гараж загальною площею 306,54 кв.м, який був об`єктом оренди, дійсно був повністю знищений, а гараж площею 307,8 кв.м, на який визнано право власності зустрічного позивача, є саме гаражем, побудованим взамін знищеного, а не іншим додатковим гаражем.  

Крім того, місцевий господарський суд  задовольняючи первісну позовну заяву зобов`язав ТОВ "ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ" повернути передане в оренду нерухоме військове містечко, згідно договору №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, не зазначивши, де у вказаному договорі визначений саме такий об`єкт оренди.

В свою чергу, дослідження, перевірка і переоцінка доказів та встановлення по новому фактичних обставин справи, наявність певних фактів чи їх відсутність в силу положень наведеної ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:
"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність касаційну скаргу позивача задовольнити частково,  судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського апеляційного  господарського суду від 24.05.2018  задовольнити частково.  

2. Постанову Одеського апеляційного  господарського суду від 24.05.2018 та рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 у справі №916/146/15-г  скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              І. Кушнір

Судді                                                                                                           Є. Краснов

                                                                                                                                               Г. Мачульський