ПОСТАНОВА
Іменем України

04 квітня 2018 року 
Київ
справа №П/811/833/16
адміністративне провадження №К/9901/3594/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Бевзенка В.М., Стрелець Т.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року (головуючий суддя - Жук Р.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року (головуючий суддя Круговий О.О., судді - Дадим Ю.М., Уханенко С.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (далі - ТУ ДСА України в Кіровоградській області), в якому просив визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати йому з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року заробітної плати відповідно до частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2453-VІ) зі змінами щодо розмірів посадових окладів працівників апарату суду, внесеними Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), з 29 березня 2015 року по 8 вересня 2015 року відповідно до статті 147 Закону №2453-VІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VІІІ), та за період з 9 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року, виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50 відсоткового зменшення, зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату заробітної плати з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
ТУ ДСА України в Кіровоградській області скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначило, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.
Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 28 березня 2011 року працював на посаді помічника судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, а з 30 червня 2015 року переведений на посаду помічника судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, що підтверджується копією трудової книжки. 
20 травня 2016 року позивач звернувся до ТУ ДСА України в Кіровоградській області із заявою щодо проведення перерахунку та виплати йому заробітної плати відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідач відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви. 
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону №2453-VІ, з 29 березня 2015 року по 8 вересня 2015 року відповідно до статті 147 Закону №2453-VІ (в редакції Закону №192-VІІІ) та з 9 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року, виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50 відсоткового зменшення, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для нарахування і виплати позивачу заробітної плати у розмірі іншому, ніж передбачено  постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів»   (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - постанова №268), оскільки законодавчого механізму реалізації права працівника апарату суду на отримання встановленого  Законом №2453-VІ окладу немає у зв'язку з невнесенням до зазначеної постанови відповідних змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон №1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону №2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ. 
З 28 березня 2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що     розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. 
Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).
За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону №2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.
З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена Постановою КМУ №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав. 
Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Враховуючи викладене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року №820/4648/15, від 13 липня 2016 року №820/4653/15 та №818/3372/15, від 26 липня 2017 року №822/5776/15. 
Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій ТУ ДСА України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 9 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до статті 147 Закону №2453-VІ (в редакції Закону №192-VІІІ), виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50 відсоткового зменшення та зобов'язання відповідача провести йому такий перерахунок заробітної плати, то необхідно зазначити наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова КМ України №644) були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим, окремою відміткою визначено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією Постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду. Зазначені зміни були опубліковані та набрали чинності 9 вересня 2015 року.
Отже, з 9 вересня 2015 року розмір окладу працівників апарату судів регулюється Постановою КМ України №644.
Судами встановлено, що з вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась в розмірі передбаченому Постановою КМ України №644.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання його здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 9 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до статті 147 Закону №2453-VІ (в редакції Закону №192-VІІІ), виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50 відсоткового зменшення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 та відмови у задоволенні позову про перерахунок та виплату заробітної плати.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді                                         В.М.Бевзенко
                                                                                                              Т.Г.Стрелець