ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2018 року 
Київ
справа №802/1149/17-а
адміністративне провадження №К/9901/2207/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
за участю секретаря - Калініна С.М.
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС України у Вінницькій області 
на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2017 (суддя Воробйова І.А.) 
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 (судді Ватаманюк Р.В., Мельник-Томенко Ж. М., Сторчак В. Ю.) 
у справі №802/1149/17-а 
за позовом Фізичної особа-підприємця ОСОБА_3 
до Головного управління ДФС України у Вінницькій області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС України у Вінницькій області (далі - ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ДФС безпідставно дійшла висновку про порушення позивачем  вимог законодавства під час визначення податкових зобов'язань, та вказав про помилковість доводів контролюючого органу про те, що надані позивачем первинні документи не підтверджують достовірність сум, віднесених ним до складу витрат. 

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року позов задоволено: 
визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС України у Вінницькій області від 21.04.2017 №0007231306, №0007261306, №0007271306 від 20.04.2017, рішення № 0007251306 від 21.04.2017 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0007241306 від 21.04.2017. Стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі 5 107 грн.
   
Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

Позивач заперечень на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.10.2014 по 31.12.2016.

За результати перевірки складено акт №103/13/НОМЕР_1 (том 7 а.с. 175-217).

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:
- п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України (далі - ПК України) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.;

-  ч.11 ст. 8, п. 2 ст.7, ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано ФОП ОСОБА_3 єдиний внесок за 2016 рік у сумі 72     372, 70 грн.;

- п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України, внаслідок чого донараховано ПДФО за 2016 рік в сумі 164 193, 12 грн.;

- пп. 1.2, 1.3 п.16^1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2016 рік в сумі 13 682, 76 грн.

На підставі акта відповідачем прийнято:
-          податкове повідомлення-рішення від 20.04.2017 №0007271306, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510 грн. (том 7 а.с. 151);
-          податкове повідомлення-рішення від  21.04.2017 №0007231306, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 246     289 грн. 68 коп., з них 164     193 грн. 12 коп. за податковими зобов'язаннями та 82     096 грн. 56 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 7 а.с. 149);
-          податкове повідомлення-рішення від 21.04.2017 №0007261306, якими позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на  загальну суму 17     103 грн. 45 коп., з них 13     682 грн. 76 коп. за податковими зобов'язаннями та 3     420 грн. 69 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 7 а.с. 150);
-          рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.04.2017 №0007251306, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 7 237, 27 грн. (том 7 а.с. 152);
-          вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 04 2017 №Ф-0007241306 зі сплати суми недоїмки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 72 372, 70 грн. (том 7 а.с. 153)

Свої дії щодо прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій  та вимоги ДФС мотивує тим, що позивачем до валових витрат безпідставно включено інші документально непідтверджені витрати у розмірі 682 660, 26 грн., що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2016 рік на загальну суму 912 184, 03 грн. Ці порушення обумовили дії контролюючого органу щодо збільшення суми єдиного внеску на 72 372, 70 грн.; донарахування податку на доходи фізичних осіб на 164 193, 12 грн.; донарахування військового збору та застосування штрафних санкцій.

Задовольнивши адміністративний позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що документи бухгалтерського обліку позивача за своєю формою та змістом відповідають вимогам закону та підтверджують правильність визначених позивачем податкових зобов'язань. Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушень з боку ОСОБА_3 податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань за 2016 рік. 

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку з доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань внормовано статтями 14, 44, 177 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. 

Відповідно до пункту 177.2. статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4. вказаної статті визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

З акту перевірки та заперечень ДФС, наданих під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій вбачається, що відповідач при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску дійшов висновку про те, що позивачем занижено чистий оподаткований дохід за 2016 рік, а саме безпідставно віднесено до витрат, суми пов'язані з господарською діяльністю, щодо яких позивачем не надано первинних документів.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують правильність віднесення до витрат вказаної в акті перевірки суми.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що надані позивачем документи, а саме накази про відрядження, платіжні документи на отримання коштів працівниками, які вибувають у відрядження, товарні чеки, квитанції про сплату товару, авансові звіти, видаткові касові ордера, накладі на отримання товару, банківські документи в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами та наданими представником позивача в судовому засіданні поясненнями в повній мірі підвереджують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат зазначених вище сум.

При цьому, питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

За наведених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність висновків податкового органу про завищення позивачем суми витрат та, відповідно, заниження чистого оподатковуваного доходу. 

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 21.04.2017 № 0007231306 та прийнятого на його підставі податкового повідомлення - рішення №0007271306 від 20.04.2017, оскільки воно є похідним та прийняте  податковим органом виключно у зв'язку з нарахуванням позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 зазначеного Закону встановлено, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені     пунктом 162.1     статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені     статтею 163     цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, а також те, що податкове повідомлення - рішення від 21.04.2017 № 0007261306, яким позивачу нараховано грошове зобов'язання за платежем військовий збір, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу прийняті контролюючим органом на підставі податкового повідомлення рішення, що визнане судом протиправним, останні також підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Головного управління ДФС України у Вінницькій області залишити без задоволення, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                        І.А. Гончарова                                                    
                                               Р.Ф. Ханова
                                              
                                                                                                                                    І.Я. Олендер