Постанова
Іменем України
21 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 758/561/15-ц
 
провадження № 61-24 св 18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
представники відповідача: Бондаренко Дмитро Юрійович, КахрамановРустам Нураятович, Сокуренко Євген Сергійович,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Неганової Н. В., та ухвалу апеляційного суду 
м. Києва від 5 грудня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Болотова С. В., Поліщук Н. В., Шахової О. В.,
ВСТАНОВИВ :
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просив стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, відсотки за договором за період з 1 березня 2014 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 1 615,07 доларів США та наступні грошові кошти, розрахунок яких проведено за період з 
18 листопада 2014 року по 7 квітня 2016 року: ненараховані відсотки в розмірі 347,26 доларів США; пеню в сумі 16 475,35 доларів США та три проценти річних розмірі 1 041,78 доларів США, а всього 44 479,46 доларів США.
 
Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору банківського вкладу від 30 грудня 2013 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», він вніс на депозитний рахунок банку 25 000 доларів США, на умовах, визначених договором, строком на 366 днів - по 30 червня 
2014 року включно. Навесні 2014 року, у зв'язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим рахунки позивача було заблоковано відповідачем. 
7 листопада 2014 року позивач звернувся до головного офісу 
ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про розірвання депозитного договору і видачу йому коштів та нарахованих відсотків в повному обсязі. Дана заява отримана відповідачем, проте задоволена не була, що стало підставою для пред'явлення даного позову.
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, що еквівалентно 681 567 грн 50 коп., проценти в загальному розмірі 690,41 доларів США, що еквівалентно 
18 822 грн 44 коп., а всього стягнуто 25 690,41 доларів США, що еквівалентно 700 389 грн 94 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та трьох процентів річних відмовлено.
 
ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення місцевого суду в частині стягнення суми вкладу та відсотків.
 
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми вкладу та відсотків мотивовано тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, грошові кошти було зараховано на рахунок вкладника, 
ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив права позивача на вільне володіння та користування належними їй грошовими коштами та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому не було предметом апеляційного перегляду.
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції встановив обставини, що входять до предмета доказування, встановлені обставини підтверджуються доказами, яким суд надав належну оцінку. 
ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов'язань перед позивачем за договором 
від 30 грудня 2013 року.
 
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині задоволення вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права
Касаційну скаргу мотивовано тим, що правовідносини урегульовані положеннями статей 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, пунктом 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 
від 01 червня 2011 року №174 та пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.
Касаційна скарга містить посилання на недоведеність позивачем факту наявності коштів на рахунку. Надана останнім виписка по рахунку 
від 14 липня 2014 року не є належним доказом на підтвердження розміщення коштів на рахунку, оскільки 15 травня 2014 року припинена діяльність філії «Кримське регіональне Управління ПАТ КБ «ПриватБанк», а після окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність та видавати будь-які виписки або довідки. Зауважено, що здійснювати компенсаційні виплати вкладникам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». 
Крім того, матеріали справи не містять оригіналу договору банківського вкладу, на підставі якого позивач просить стягнути кошти, при подачі позову позивачем була надана копія квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, яка не містила печатки банку. У ході розгляду справи у місцевому суді представник банку звернув увагу на цю обставину, після чого в матеріалах справи з'явився дублікат квитанції з печаткою банку про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, яка була датована 28 березня 2016 року. Відповідач вважає, що вищевказаний дублікат не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки такий дублікат завірений особою, яка не має повноважень на вчинення таких дій
Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред'явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред'явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.
Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 
від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 
2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Судами встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та 
ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт». Сума вкладу 25 000 доларів США. Відсоткова ставка 9 % річних.
На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_1 внесені грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, що підтверджується дублікатами чеку, виданими ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 березня 2016 року та 30 березня 
2016 року.
Згідно пункту 13 договору якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або кілька разів, проценти за кожні повні 6 місяців виплачуються в повному об'ємі. Проценти за останні 6 місяців, які на момент розірвання договору ще не сплили, нараховуються за умовами, викладеними в пункті 12 даного договору.
У пункті 12 договору сторони погодили, що якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його укладення чи продовження мінімального строку ще не сплили, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «За вимогою» за фактичну кількість днів, що пройшли з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору.
Відповідно до пункту 10 договору у сторін є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.
13 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про розірвання договору і видачу депозиту та нарахованих відсотків. 
Листом від 19 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_1 у виплаті суми вкладу та процентів, посилаючись на нестабільну ситуацію в країні, окупацію території АР Крим, де укладався договір банківського вкладу, прийняття правлінням Національного банку України постанови від 06 травня 2014 року № 260, згідно з якою тимчасово до закінчення окупації припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території.
Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, з'ясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.
Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.
На підставі встановлених обставин справи та наданих позивачем копії договору банківського вкладу від 30 грудня 2013 року і дублікату чека 
від 30 грудня 2013 року, суд дійшов висновку про доведення факту укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі, а відтак вимоги вкладника ОСОБА_1 про повернення вкладу та відсотків є обґрунтованими та доведеними.
Разом із тим, погоджуючись з рішенням місцевого суду, апеляційний суд у повній мірі не перевірив, чи дотримана письмова форма договору банківського вкладу та не врахував, що матеріали справи не містять оригіналу наведеного вище договору банківського вкладу від 30 грудня 2013 року, зі змісту судового рішення не вбачається, що він був предметом дослідження судом, а наявна його копія, в установленому законом порядку, не завірена.
У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а відтак не має можливості вирішити спір по суті.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладу та відсотків скасувати.
Справу у цій частині направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                       С. Ю. Мартєв
                                        
                                                                                                          В. В. Пророк
 
                                                                                                                І. М. Фаловська
 
                                                                                                          С. П. Штелик