Постанова 
Іменем України
 
21 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 727/9211/15-ц
 
провадження № 61-2970св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
представник позивача - ОСОБА_4,
відповідачі: Міністерство інфраструктури України, Київська обласна державна адміністрація,
треті особи: державне підприємство «Міжнародний аеропорт Бориспіль», ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Кулянди M. I., Чупікової В. В.,                         від 20 вересня 2016 року
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, Київської обласної державної адміністрації, треті особи: державне підприємство «Міжнародний аеропорт Бориспіль», ОСОБА_5, про зобов'язання погодити та укласти контракт.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 19 вересня 2014 року ОСОБА_3 наказом Міністерства інфраструктури України від 18 вересня 2014 року № 180-О було призначено виконуючим обов'язки генерального директора державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»). Згідно з чинним законодавством України та статутом 
ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» Міністерство інфраструктури України зобов'язано за попереднім погодженням з Київською обласною державною адміністрацією укласти з ним як керівником ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» контракт, однак відповідачі ухиляються від укладення контракту з ним, чим порушують вимоги законодавства України та його права. Необхідність укладення з ним контракту на максимальний строк п'ять років пояснюється тим, що при призначенні його виконуючим обов'язки керівника ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» Міністерство інфраструктури України допустило його до здійснення повноважень генерального директора цього підприємства без обмеження будь-яким строком.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_3просив суд зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію погодити з Міністерством інфраструктури України, а Міністерство інфраструктури України зобов'язати укласти з ним як керівником ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» контракт строком на п'ять років з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього підприємства та на інших умовах, наведених у типовій формі контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 1995 року № 597.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з ОСОБА_3 не може бути укладено контракт, який має бути погодженим з Київською обласною державною адміністрацією, оскільки він не є переможцем конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 
Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не є вакантною, так як обіймається позивачем безстроково. 
 
Не погоджуючись із мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та просив з мотивувальної частини рішення виключити посилання суду першої інстанції на ту обставину, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не є вакантною, так як обіймається позивачем безстроково. 
 
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 червня 2016 року залишено без змін. 
 
Разом з тим, в ухвалі апеляційного суду указано, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у зв'язку із звільненням генерального директора ОСОБА_6 стала вакантною і позивач обіймає цю посаду не безстроково, а до призначення генерального директора в порядку, передбаченому законом за результатами конкурсу. В той же час судом першої інстанції в рішенні помилково зазначено, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не є вакантною, так як обіймається позивачем безстроково.
 
У жовтні 2016 рокупредставник ОСОБА_3- ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити ухвалу апеляційного суду, шляхом виключення з її мотивувальної частини абзаци 1-3 на сторінці 5.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що посада генерального директора є вакантною і позивач обіймає її не безстроково, а до призначення генерального директора в порядку, передбаченому законом за результатами конкурсу, прямо суперечить нормам матеріального права, а саме статтям 21, 23, 24 КЗпП, частини першої статті 
251 ЦК України, частини першої статті 252 ЦК України, пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», а тому підлягає виключенню із оскаржуваної ухвали.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що у зв'язку із звільненням генерального директора 
ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_6 відповідно до поданої ним заяви, наказом Міністерства інфраструктури України від 18 вересня 2014 року № 180-0 ОСОБА_3 був призначений виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 19 вересня 2014 року на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього підприємства, що підтверджується копією заяви ОСОБА_3                                 від 19 вересня 2014 року та копією його трудової книжки.
 
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
 
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
 
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 «Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» (з наступними змінами) передбачено, що підставою для оголошення конкурсного відбору керівника підприємства                      (далі - конкурсний відбір) є рішення (наказ) міністерства, Фонду державного майна або іншого органу, який виконує функцію з управління підприємством (далі - суб'єкт управління), із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору.
 
Встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 11 вересня 2015 року № 160-0 оголошено конкурсний відбір на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 
ОСОБА_3 направляв заяву про участь у цьому конкурсі з відповідними документами постійно діючій комісії Міністерства інфраструктури України для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки. 
Згідно з протоколом № 13 засідання Комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України від 24 листопада 2015 року переможцем конкурсного відбору, який пропонується на заміщення посади директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», було визначено ОСОБА_5
 
Отже, враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що судом першої інстанції помилково зазначено, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не є вакантною, так як обіймається позивачем безстроково, оскільки згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 18 вересня 2014 року № 180-0 ОСОБА_3 був призначений виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління, а тому обґрунтовано вважав, що посада генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у зв'язку із звільненням генерального директора ОСОБА_6 стала вакантною і позивач обіймає цю посаду не безстроково, а до призначення генерального директора в порядку передбаченому законом за результатами конкурсу. 
 
Крім того, зазначені зміни в ухвалі апеляційного суду не вплинули на підстави та мотиви з яких у задоволенні позову судом першої інстанції відмовлено. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  М. Є. Червинська
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко
В. М.Коротун
В. І.Крат
В. П.Курило