Постанова 
Іменем  України
 
14 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 333/7744/15-ц
 
провадження № 61-1282св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду                                    м. Запоріжжя у складі судді Боровікової А. І. від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Осоцького І. І.,                         Гончар М. С., Кухаря С. В., від 22 листопада 2016 року, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до                        ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач виготовила її фото на якому зробила напис «ОСОБА_3 - мать мошенников!!!». Зазначені фото вона вранці 14 грудня 2014 року наклеїла на фасадах будинків, магазинів, гаражах району, де вона мешкає та на паркані установи де вона працює. Указані фото бачили мешканці будинку, її співробітники та знайомі. Крім того, зазначала, що відповідач приходила на підприємство, де вона працює і особисто висловлювалась образливо на її адресу у присутності охоронців, які її не пропустили на територію. Стверджувала, що такими неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, ділова репутація, оскільки вона працює бухгалтером філії Концерну «Міські теплові мережі» по Комунарському району та її посадові обов'язки пов'язані з обліком матеріальних цінностей підприємства і звинувачення відповідачем її у шахрайстві мали на меті зганьбити її як працівника. Зазначала, що такими неправомірними діями їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, так як відповідач своїми діями принизила її честь, гідність та ділову репутацію як працівника, людини, до якої на підприємстві ставляться з повагою та довірою. Крім того, такі неправомірні дії стали причиною нервового стресу, вона повинна постійно виправдовуватись перед рідними, знайомими, співробітниками, спростовувати брехню, поширену відповідачем. 
 
З урахуванням викладеного, позивач просила суд: визнати, що поширені ОСОБА_4 відомості про те, що ОСОБА_3 вчинила злочин, а саме є шахрайкою, оскільки не повертає їй гроші, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати ОСОБА_4 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_3; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, завдану відповідачем цими діями, яку позивач оцінила у 50 000 грн. 
 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня                                 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.
 
16 грудня 2016 рокуОСОБА_3 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не повно з'ясовано обставини справи та неправильно оцінено подані докази на підтвердження позовних вимог.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 на обгрунтування позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилалась на те, що відповідач виготовила її фото з написом «ОСОБА_3 - мать мошенников!!!», яке вранці 14 грудня 2014 року наклеїла на фасадах будинків, магазинів, гаражах району, де мешкає позивач та на паркані установи, де вона працює. 
 
Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 
При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє  особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України (чинних на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) щодо законності й обґрунтованості.
 
У зв'язку з цим помилковими і такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи, змістом оскаржуваних судових рішень є наведені в касаційній скарзі доводи про те, що судом порушено вимоги статей 213, 313 ЦПК України (чинних на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).
 
Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України, чинна на час розгляду справи), дійшов правильного висновку про його недоведеність, оскільки позивачем не надано суду та судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не здобуто відповідних доказів поширення негативної інформації щодо позивача саме ОСОБА_4
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
 
Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           М. Є. Червинська
Судді:                                                                                      Н. О. Антоненко
                                                                                       В.М. Коротун
В.І. Крат
В.П. Курило