Постанова                                                   
Іменем України
08 травня 2018 року
м. Київ
справа № 263/147016/16-к
провадження № 51-4036км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого                                   ОСОБА_5 ,
прокурора                                       ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 на вироки Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2017 року та Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 16 березня 2017 року, а також ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016050770003695, за обвинуваченням             
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 186, частинами 1, 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Новоселівка Тельманівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за частиною 1 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за частиною 2 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. 
Ухвалено залишити незмінним ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання  - з 12 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано термін попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року до 12 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.  
ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за частиною 2 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. 
Ухвалено залишити незмінним ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання  з 12 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року до 12 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.  
 
Згідно з вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за наступних обставин.
17 вересня 2016 року о 23:30 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, а ОСОБА_5 - ще і повторно, з корисливих мотивів та з метою відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи біля буд. 147 на вул. Апатова у Центральному районі м. Маріуполя, шляхом ривка з руки відкрито викрали майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 1200 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.
04 жовтня 2016 року о 23:10 ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та завдав їй легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, подавивши при цьому волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 заволодів її майном на загальну суму 3780 грн, чим спричинив матеріальні збитки на вказану суму.
05 жовтня 2016 року о 22:00 ОСОБА_5 як особа, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , перебуваючи біля ЗОШ №7 на вул. Парковій у Центральному районі м. Маріуполя, підійшли до потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_5 завдав їй тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, подавивши при цьому волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 560 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.
Того ж дня о 22:45 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, перебуваючи біля буд. № 106 на просп. Миру у Центральному районі м. Маріуполя, із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_12 , відкрито викрали її майно на загальну суму 450 грн, чим спричинили матеріальний збиток на зазначену суму.
06 жовтня 2016 року о 00:30 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, біля буд. 93-6 на просп. Миру у Центральному районі м. Маріуполя із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрали майно потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 1350 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.
08 жовтня 2016 року о 21:10 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , як особи, які раніше вчинили розбій, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, перебуваючи поблизу перехрестя просп. Миру та вул. Громової у Центральному районі м. Маріуполя, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 та завдали йому легкі тілесні ушкодження, чим спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього, вони відкрито заволоділи майном, яке належить потерпілому, на загальну суму 1720 грн, спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму.
Того ж дня ці особи о 21:30, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів біля буд. 41 на вул. Купріна в Центральному районі м. Маріуполя із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрали майно потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 1730 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.
Унаслідок перевірки вказаного вироку апеляційний суд 16 березня 2017 року постановив новий вирок, яким вирок суду першої інстанції скасував. 
ОСОБА_5 призначено покарання за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років, за частиною 1 статті 187 КК у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за частиною 2 статті 187 КК у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано термін попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року до 16 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.  
ОСОБА_7 призначено покарання за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за частиною 2 статті 187 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом складання призначених покарань ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року до 16 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.  
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування були порушені вимоги пунктів 2, 3 частини 3 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме щодо роз`яснення йому прав та права на захисника, у тому числі внаслідок браку коштів. 
Також засуджений стверджує, що з ним не укладено угоду на примирення в порушення вимог статей 468, 469, 470 КПК, а рішення апеляційного суду є невмотивованим. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції та пом`якшення йому покарання з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин – утримання ним двох неповнолітніх дітей, одна з яких є хворою. Засуджений вважає призначене йому покарання суворим та вказує, що усвідомив ступінь винуватості, щиро кається у вчиненому та зобов`язується надалі не порушувати закон. 
У запереченнях прокурор просить вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених – без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_5 , який підтримав свою касаційну скаргу та не заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 , доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг засуджених, вважаючи постановлені судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши наведені в касаційних скаргах доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених задоволенню не підлягають на таких підставах.
Мотиви Суду
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 186, частинами 1, 2 статті 187 КК, та ОСОБА_7 - передбачених частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187 КК, доведеність винуватості та кваліфікація їхніх дій за ними у касаційних скаргах засудженими не оспорюються та не заперечуються.
Натомість при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б були підставами для сумніву у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо винуватості засуджених та кваліфікації їхніх дій.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_5 про порушення вимог процесуального закону під час досудового розслідування, то Суд визнає їх неспроможними з огляду на матеріали кримінального провадження.
Як убачається з протоколу затримання від 12 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 роз`яснено його права, у тому числі на які він покликається у касаційні скарзі, що ним письмово засвідчено у протоколі.   
Крім того, під час вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу не заявлялося про забезпечення для нього участі захисника, у зв`язку з чим таке питання вирішувалося без захисника. Також під час судового провадження ОСОБА_5 були роз`яснені його процесуальні права, що відповідає запису в журналі судового засідання.
Судом не встановлено обмежень прав засудженого ОСОБА_5 на всіх стадіях кримінального провадження.
Крім того, Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, і доводи засудженого ОСОБА_5 про те, що з ним не укладено угоду винуватості, оскільки право на ініціювання угоди про примирення, крім інших учасників провадження, має і засуджений. 
Проте у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості стосовно того, що ОСОБА_5 у будь-який спосіб ініціював укладення угоди про примирення. 
Такий факт не може  розцінюватися як недотримання вимог процесуального закону під час кримінального провадження.
Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_5 під час перевірки матеріалів кримінального провадження не підтвердилися.
Водночас Суд звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_5 взагалі не подавав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції,  у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості їх перевірити та прийняти рішення за наслідками її розгляду. В той час, як про порушення судом апеляційної інстанції вимог закону засуджений стверджує у своїй касаційні скарзі. 
А посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, ОСОБА_5 будь-яких доводів на обґрунтування такої підстави у скарзі не наводить, що перешкоджає суду касаційної інстанції перевірити судові рішення з вказаної підстави та прийняти відповідне рішення.  
Що стосується тверджень засудженого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання, то Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції не погодився з розміром призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, оскільки вважав його надмірно м`яким. Зокрема, суд апеляційної інстанції додатково зважив на вчинення ОСОБА_7 6 тяжких злочинів (2 розбійні напади та 4 грабежі), об`єктом яких є посягання на право власності осіб, життя та здоров`я осіб, їх вчинення у громадських місцях зухвалим способом щодо жінок, які не могли чинити опір. 
Вказані обставини суд апеляційної інстанції розцінив як підвищену небезпеку вчинених засудженим діянь. При цьому суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо наявності на його утриманні малолітніх дітей, вказавши, що така обставина не виправдовує протиправності його дій. 
Призначаючи засудженому ОСОБА_7 нове покарання, суд апеляційної інстанції  врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, а також щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину.  
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів з огляду на їх обґрунтованість, оскільки визначення розміру покарання повинно відповідати співмірності вчиненим кримінальним правопорушенням та має сприяти послідовному здійсненню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню мети виправлення і перевиховання засудженого та попередженню здійснення ним нових злочинів. 
Наведене не надає Суду підстав для протилежного висновку, ніж той, якого дійшов суд апеляційної інстанції при перевірці призначеного засудженому покарання. 
Висновки суду апеляційної інстанції Суд визнає переконливими та справедливими.
Суд встановив, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог статей 404, 405 КПК, а вирок відповідає вимогам статті 420 КПК.
У зв`язку з цим касаційні скарги засуджених задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вироки Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2017 року та Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 16 березня 2017 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3