Постанова
Іменем України 
12 квітня 2018  року
м. Київ
справа № 198/8/17
провадження № 51-609 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 
захисника                                         ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської  області від 10 квітня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за  №12013040620000350 про застосування примусових заходів виховного характеру щодо 
 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
 
у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286  КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року відмовлено у застосуванні примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із досягненням ОСОБА_7 , на час постановлення ухвали, повноліття. 
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року, апеляційну скаргу керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задоволено, ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасовано в частині відмови у застосуванні щодо останнього примусових заходів виховного характеру. До ОСОБА_7 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження. В іншій частині ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області залишено без зміни. 
 
Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у віці 15 років, тобто не досягнувши віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, не маючи права на керування транспортними засобами, 04 вересня 2013 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Ваз-21051», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,  і ОСОБА_10 , слідував по правій смузі по ходу свого руху, по автомобільній дорозі «Мерефа-Павлоград-Лозова» у Юр`ївському районі Дніпропетровської області від м. Павлоград Дніпропетровської області в напрямку с.Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області.  У зазначений час, у зустрічному напрямку по правій смузі по ходу свого слідування здійснював рух автомобіль марки «Шкода Октавиа  А-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Водій, ОСОБА_7 , виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, порушуючи вимоги п.14.2 «в» ПДР України, з метою обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, де помітив  автомобіль «Шкода Октавиа  А-5» д.н.з. НОМЕР_2 ,  під керуванням ОСОБА_11 . Застосувавши гальмування, водій автомобіля ВАЗ 2105 ОСОБА_7 виїхав на ліве, по ходу свого руху узбіччя, де допустив зіткнення передньою частиною транспортного засобу з передньою частиною автомобіля «Шкода Октавиа А-5».
У результаті  дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Ваз-21051» ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в  момент заподіяння, від яких настала смерть останнього. Водієві автомобіля марки «Шкода Октавиа А-5» ОСОБА_11 та пасажирам ОСОБА_12 і ОСОБА_13    були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
 
Вимоги касаційних скарг та доводи осіб, які їх подали
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 , якою щодо останнього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Захисник, не оспорюючи того, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що  підпадає під ознаки діяння, передбаченого              ч.2 ст.286 КК України, стверджує,   що на момент розгляду клопотання судом, ОСОБА_7 досяг повноліття, що  виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник ОСОБА_6 вимоги касаційної скарги підтримав та просив задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги захисника. 
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.   
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Вимогами частини 2 статті 97 КК України визначено, що  примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує  до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
 
В свою чергу, стаття 105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті,  можуть бути застосовані   до неповнолітнього.
 
Застосовуючи до  ОСОБА_7 застереження, апеляційним судом залишено поза увагою, що  застереження, як примусовий захід виховного характеру, визначений  п.1 ч.2 ст.105 КК України  полягає у роз’ясненні судом неповнолітньому наслідків його дій – шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. 
 
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього . Вони застосовуються  ,  не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а і якщо під час постановлення ухвали про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.  
 
Із оскаржуваного судового рішення вбачається, що всупереч зазначених вимог закону,  суд апеляційної інстанції  застосував примусові заходи виховного характеру до ОСОБА_7 , який  на момент розгляду клопотання  досяг повноліття.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 500КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний суд при постановленні ухвали про застосування примусового заходу виховного характеру у виді застереження до ОСОБА_7 ,   неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовними підставами для скасування судового рішення. Тому, ухвала апеляційного суду  підлягає скасуванню з  призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого належить урахувати вказівки касаційного суду, й ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення.
Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення»  КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає, що  касаційна  скарга підлягає  задоволенню,  а рішення суду апеляційної інстанції – скасуванню,  з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу  захисника ОСОБА_6 задовольнити. 
 
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року  стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не  підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_14