ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  904/6151/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Ткач І.В. - головуючий, Баранець О.М., Стратієнко Л.В., 

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Об'єднання "Донецькпродторг"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017
(головуючий - Науменко І.М., судді: Білецька Л.М., Чус О.В.)
у справі №904/6151/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" 
до Об'єднання "Донецькпродторг"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинггамма",
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт-Мерітайм Груп",
3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Денкорд АГ", 
4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гелабран Реал Істейт", 
5. Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD), Лімассол, Кіпр
6. Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD), Лімассол, Кіпр
7. Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD), Лімассол, Кіпр
8. Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD), Лімассол, Кіпр
про визнання недійсними рішень загальних зборів та статутів об'єднання,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/6151/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" до Об'єднання "Донецькпродторг" про:
- визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів учасників Об'єднання "Донецькпродторг" від 25 грудня 2014 року, оформленого протоколом №2-14 від 25.12.2014;
- визнання недійсним статуту (нова редакція) Об'єднання Донецькпродторг", затвердженого рішенням загальних зборів учасників Об'єднання Донецькпродторг" від 25.12.2014, оформленого протоколом №2-14 від 25.12.2014, який зареєстрований 29.12.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Смирним Олександром Сергійовичем за № 12661050051000130;
-          визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів учасників Об'єднання "Донецькпродторг" №1/2014 від 29.12.2014;
-          визнання недійсним з моменту прийняття рішення зальних зборів учасників Об'єднання Донецькпродторг" від 29.12.2014, оформленого протоколом №3-14 від 29.12.2014;
- визнання недійсним статуту Об'єднання Донецькпродторг", затвердженого рішенням загальних зборів учасників Об'єднання Донецькпродторг" від 29.12.2014, оформленого протоколом №3-14 від 29.12.2014, та зареєстрованого 30.12.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Смирним Олександром Сергійовичем за №12241050053071520.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2016 порушено провадження у справі 904/6151/16.

2.2. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГ ГАММА", Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТ-МЕРІТАЙМ ГРУП", Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНКОРД АГ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕЛАБРАН РЕАЛ ІСТЕЙТ", Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD), Лімассол, Кіпр; Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD), Лімассол, Кіпр; Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD), Лімассол, Кіпр; Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD), Лімассол, Кіпр. Відкладено розгляд справи     на 24.01.2017.

2.3. Ухвалою суду від 18.08.2016 з метою належного повідомлення третіх осіб про дату, час та місце судового засідання, керуючись Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, суд вирішив звернутися з судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр про вручення третім особам ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 про відкладення розгляду справи №904/6151/16 та зупинити провадження у справі №904/6151/16 на період звернення з судовим дорученням до 24.01.2017.

2.4. Ухвалами від 24.01.2017 поновлено провадження у справі та, враховуючи, що треті особи не забезпечили явку представників в судове засідання і не подали витребувані судом документи, відкладено розгляд справи на 20.06.2017. Крім того, ухвалою від 24.01.2017 вирішено звернутись з судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр про вручення третім особам ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 про відкладення розгляду справи №904/6151/16 та зупинити провадження у справі №904/6151/16 на період звернення із судовим дорученням до 20.06.2017.

2.5. Від Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр 01.06.2017 надійшли листи від 15.05.2017 з проханням про сплату збору за вручення документів згідно з Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965.

2.6. Ухвалою суду від 20.06.2017 поновлено провадження у справі, відкладено розгляд справи на 25.07.2017 та зобов'язано Об'єднання Донецькпродторг" в строк до 25.07.2017 забезпечити сплату збору за вручення документів третім особам відповідно до листів Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр від 15.05.2017.

2.7. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської  області від 25.07.2017 у справі №904/6151/16 суд ухвалив звернутись з судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр через Міністерство юстиції України про вручення Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD), Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD), Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD) та Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD) позовної заяви з додатками, ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016, 24.01.2017 та 25.07.2017 у цій справі; зупинити провадження у справі №904/6151/16 на період звернення із судовим дорученням до 11.01.2018.

2.8. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з метою належного повідомлення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD), Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD), Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD), Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD) про дату, час та місце судового засідання та, керуючись Угодою між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах від 06.09.2004 (ратифіковано Верховною Радою України 22.09.2005), суд вважає за необхідне звернутись із судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр через Міністерство юстиції України для вручення зазначеним третім особам позовної заяви з додатками, ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016, 24.01.2017 та 25.07.2017 у даній справі, а також зупинити провадження у справі до 11.01.2018.

2.9. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 скасовано ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі №904/6151/16. Справу №904/6151/16 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду.

2.10. Постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду мотивована таким.

2.10.1. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 про відкладення розгляду справи направлено судом через звернення із судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр 16.11.2016, тобто, шестимісячний строк з дати направлення, визначений Конвенцією, сплив 16.05.2017. Згодом, судовий документ про розгляд справи №904/6151/16 для третіх осіб було відправлено повторно 22.03.2017. З наведеного суд дійшов висновку, що вже після 16.05.2017 господарський суд мав право постановити судове рішення за наслідками розгляду позовних вимог ТОВ "ДРВТО "Донецькпромресурси", незалежно від встановлення факту підтвердження вручення судових документів у справі №904/6151/16 третім особам.

2.10.2. Таким чином, суд вважав, що процедуру належного повідомлення третіх осіб, які є резидентами іншої держави, визначену Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах було дотримано судом двічі - шляхом звернення із судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр про вручення Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD), Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD), Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD) та Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD) ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі від 18.08.2016 (направлено 16.11.2016) та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі від 24.01.2017 (направлено 22.03.2017).

2.10.3. Враховуючи, що господарським судом виконано вимоги Конвенції щодо направлення ухвали про відкладення розгляду справи третім особам за кордон, і з дати направлення сплинув шестимісячний термін (а з дати порушення провадження у справі - річний термін), апеляційний суд вважав, що відсутні будь-які підстави для зупинення провадження у справі з підстав застосування положень Конвенції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з зазначеною постановою суду апеляційної інстанції, Об'єднання "Донецькпродторг" звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій, зазначаючи про порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 у справі №904/6151/16 скасувати, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 залишити без змін. 

3.2. В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в ухвалі від 08.07.2009 у справі № 6-4953св09, відповідно до якої недотримання порядку повідомлення нерезидента, що є особою, яка приймає участь у справі відповідно до вимог Гаазької конвенції є самостійною підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій та зазначає, зокрема, таке. Ухвала від 25.07.2017 була винесена Господарським судом Дніпропетровської області згідно з приписами процесуального закону та відповідно до норм міжнародного законодавства, що ратифіковані Україною. Таким чином, на переконання скаржника, в контексті забезпечення захисту прав третіх осіб, прийняття оскаржуваної постанови порушує основоположний принцип доступу до судочинства, що гарантується статтею 6 Європейської Конвенції.

3.3. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити касаційну скаргу без задоволення та зазначив, що судом першої інстанції при винесенні ухвали від 25.07.2017 порушено вимоги ст. 15 Конвенції не тільки в частині безпідставного відкладення та зупинення провадження у справі, не зважаючи на сплив шестимісячного терміну з моменту відправлення документів за кордон, але й в частині невірного застосування вимог ст. 15 Конвенції у правовідносинах щодо повідомлення третіх осіб, оскільки такі підлягають застосуванню виключно у разі, якщо особа-нерезидента має у справі процесуальний статус відповідача та не застосовуються до особи-нерезидента, що має процесуальний статус третьої особи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.1.2. За приписами частини 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.2. Щодо суті касаційної скарги

4.2.1. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 4 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017, на час винесення рішень судами попередніх інстанцій) господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 42 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 123 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. 

Згідно з ст. 125 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) у разі, якщо у процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас слід враховувати, що названою нормою встановлено право суду, а не обов'язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

4.2.2. Згідно з ст. 365 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

4.2.3. Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

Відповідно до частини 1 статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Відповідно до статті 3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Разом з тим, згідно з статтею 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених ст.10 Конвенції.

Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

4.2.4. Так, переглядаючи ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 в апеляційному порядку, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції процедуру належного повідомлення третіх осіб, які є резидентами іншої держави, визначену Конвенцією, було дотримано двічі - шляхом направлення звернення із судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр про вручення третім особам ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі від 18.08.2016 (направлено 16.11.2016) та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі від 24.01.2017 (направлено 22.03.2017), а відтак апеляційний суд дійшов висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі на підставі ст. 79 ГПК України щонайменше на шість місяців.

4.2.5. В той же час, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до положень статті 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту. 

Тобто положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.

4.2.6. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у справі є резидентом України, на якого не поширюються положення ст. 15 Конвенції, в той час як іноземними учасниками у цій справі є треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Смарт Рітейл Груп ЛТД (Smart Retail Group LTD); Земолівіен Холдінгз ЛТД (Zemolivien Holdings LTD); Кредаста Сервісиз ЛТД (Credasta Services LTD); Мортанто Холдінгс ЛТД (Mortanto Holdings LTD).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доцільність застосування статті 15 Конвенції, якою визначено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Повідомлення третіх осіб у справі про хід справи на підставі статті 15 Конвенції є таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні судом першої інстанції норм міжнародного, зокрема Конвенції, та процесуального права.

4.2.7. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, зважаючи на те, що господарським судом не було встановлено неможливості повідомлення третьої особи у визначений статтею 87 ГПК України спосіб, Верховний Суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого ст. 125 ГПК України, ст. 15 Конвенції про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 та пов'язане із цим зупинення провадження у справі, що призводить до невиправданого затягування розгляду справи і є порушенням права учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку. 

Виходячи з аналізу наведених норм та беручи до уваги строк, який минув з дати порушення 29.07.2016 провадження у справі №904/6151/16, безпідставне зупинення провадження у цій справі призвело до невиправданого затягування розгляду справи і є порушенням права учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку.

4.2.8. Отже, порушення основоположного принципу доступу третіми особами до судочинства, про що зазначає заявник касаційної скарги, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості направити відповідно до ст. 10 Конвенції судовий документ безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, та які є у цій справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає законним та обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

4.2.9. Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

4.2.10. Водночас, колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними ТОВ "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" у відзиві на касаційну скаргу щодо безпідставного зупинення провадження у справі та невірного застосування вимог Конвенції у правовідносинах щодо повідомлення третіх осіб.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

5.1. На підставі викладеного, Верховний суд дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 у справі №904/6151/16 прийнята судом у відповідності до вимог закону і підстав для її зміни чи скасування не вбачається. 

5.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Об'єднання "Донецькпродторг" без задоволення, а постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 - без змін.

6. Судові витрати

6.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Об'єднання "Донецькпродторг" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 у справі № 904/6151/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 І. Ткач

Судді                                                                                                     О. Баранець

                                                                                                     Л. Стратієнко