Постанова
Іменем України 
 
28 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 463/6465/14
 
провадження № 61-2445св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідачі: Личаківській відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,
державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,
ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, 
                        ОСОБА_5,
                        ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівскої області у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.
від 05 липня 2016 року, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
04 грудня 2014 року публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання електронних торгів недійсними.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2014 року ДП «Інформаційний центр» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, за результатами яких 05 листопада 2014 року сформовано протокол № 9181, згідно якого переможцем торгів визнано ОСОБА_3 після відмови усіх попередніх учасників торгів від підписання протоколу. Позивач заявляв, що електронні торги проведені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на час проведення торгів закінчився шестимісячний строк дії звіту про оцінку майна, який складено 27 січня 2014 року. Крім цього, участь у торгах брали чотири учасники, троє з яких відмовилися від підписання протоколу, відтак організатор торгів, у порушення вимог статті 45 Закону України «Про іпотеку», не визнав торги такими, що не відбулися, а навпаки визначив переможця.
 
Посилаючись на зазначені обставини, банк просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, власниками якої є 
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка була реалізована згідно протоколу проведення електронних торгів від 05 листопада 2014 року 
№ 9181 по лоту № 1691.
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова у складі судді 
Шеремети Г. І. від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову 
ПАТ «Укргазбанк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання електронних торгів недійсними, оскільки шестимісячний строк дії звіту про оцінку має рахуватися з дати передачі майна на реалізацію, а не з дати фактичного проведення торгів. Крім того, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо кількості учасників торгів, а торги можуть бути визнані такими, що не відбулися лише за відсутності учасників або їх відмови від підписання протоколу.
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено. Визнано недійсними електронні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка була продана згідно протоколу проведення електронних торгів № 9181 від 05 листопада 2014 року по лоту № 1691.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при проведенні електронних торгів допущені порушення, а саме порушено порядок визначення переможця електронних торгів, а також сплинув шестимісячний строк дії експертної оцінки на момент проведення електронних торгів, що є підставою для визнання їх недійсними.
 
29 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, в якій заявник просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував 
статтю 45 Закону України «Про іпотеку», оскільки наступний учасник прилюдних торгів, який запропонував найвищу ціну, не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів, незалежно від того, другий він чи третій серед зареєстрованих учасників. Крім того, апеляційний суд не встановив чи порушено права банку в результаті проведення електронних торгів на підставі звіту про оцінку майна, строк дії якого минув. Апеляційним судом не надано жодної оцінки заяві відповідача про застосування строків позовної давності.
 
Відзиву до касаційної скарги не надходило.
 
22 серпня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»
(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою колегії Верховного Суду від 01 лютого 2018 року справу за позовом ПАТ «Укргазбанк» до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ДП «Інформаційний центр», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання електронних торгів недійсними призначено до судового розгляду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судами встановлено, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувають виконавчі провадження № 40673100, № 40672467, № 40672898 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1723, виданого Личаківським районним судом м. Львова 12 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 911,60 доларів США, 7 346 грн 45 коп., штрафу у розмірі 
11 250 грн та судових витрат у розмірі 1 820 грн. (а. с. 100-114).
 
Під час проведення виконавчих дій 29 листопада 2013 року державним виконавцем описано та арештовано квартиру АДРЕСА_1, яка належить боржникам та перебуває в іпотеці 
ПАТ «Укргазбанк» (а. с. 122-123).
 
26 серпня 2014 року проведено електронні торги по лоту № 1691 - квартира 
АДРЕСА_2
 
Переможцем електронних торгів визначено учасника № 4 ОСОБА_3 з ціновою пропозицією 139 961 грн, у зв'язку з відмовою попереднього переможця від підписання протоколу (а. с. 4-6). При цьому учасник № 3 запропонував на електронних торгах остаточну ціну 438 477 грн 54 коп., а учасник № 9 - 436 678 грн 32 коп.
 
Порядок реалізації арештованого майна був передбачений Законом України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року N 606-XIV), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція), Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок). Питання реалізації іпотечного майна регулюється також нормами Закону України «Про іпотеку».
 
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення електронних торгів) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.
 
Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.
 
Порядок реалізації предмета іпотеки визначений статтею 41 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якою реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, проводиться, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. 
 
Згідно із частиною восьмою статті 45 Закону України «Про іпотеку», якщо переможець прилюдних торгів відмовився від підписання протоколу, наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, але не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів. За його відсутності або відмови прилюдні торги оголошуються такими, що не відбулися.
 
Якщо покупець не внесе всієї належної до сплати суми в десятиденний строк, гарантійний внесок йому не повертається, а наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів. За його відсутності або відмови прилюдні торги оголошуються такими, що не відбулися (частина третя статті 46 Закону України «Про іпотеку»).
 
Отже, якщо переможець прилюдних торгів і наступний учасник відмовилися від підписання протоколу про їх проведення та сплати всієї належної суми за придбане майно, то прилюдні торги підлягають оголошенню такими, що не відбулися.
 
Оголошення переможцем прилюдних торгів третього й послідуючих учасників прилюдних торгів, якими запропоновано найнижчу ціну, є порушенням порядку проведення торгів й такі дії не відповідають вимогам частини третьої статті 46 Закону України «Про іпотеку».
 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року № 6-2567цс16.
 
У відповідності до пункту 5 розділу V Тимчасового порядку переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. 
 
Установивши, що переможцем оспорюваних торгів було визначено четвертого учасника торгів ОСОБА_3, який запропонував найнижчу ціну, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що зазначені дії порушують порядок проведення торгів та не відповідають вимогам частини третьої статті 46 Закону України «Про іпотеку».
 
Судами встановлено, що постановою державного виконавця від 10 грудня 
2013 року експертом у виконавчому провадження для визначення ринкової вартості об'єкта оцінки призначено ОСОБА_9
 
Згідно наданого експертом висновку про вартість об'єкта оцінки, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 
27 січня 2014 року складає 139 961 грн (а. с. 129).
 
31 березня 2014 року на адресу Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції надійшло заперечення стягувача проти результатів оцінки спірної квартири. 28 квітня 2014 року державним виконавцем призначено рецензування звіту про оцінку майна боржника, проведення рецензування доручено ПП «Західний експертно-консалтинговий центр».
 
Рецензією № 11-06/14 від 23 червня 2014 року звіт від 27 січня 2014 року визнано таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна, але має незначні недоліки, що не впливають на визначення оцінки (а. с. 135-136).
 
15 липня 2014 року начальник Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції подав заявку на реалізацію арештованого державним виконавцем майна - квартири АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та 
ОСОБА_6 (а. с. 141).
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої          статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 
203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.    
 
Правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених вимогами чинного законодавства.
 
Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент проведення електронних торгів) передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. 
 
За частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент проведення електронних торгів) визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». 
 
Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. 
 
Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. 
 
З огляду на зазначене, проведення торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.  
 
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-1749цс16.
 
Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що при проведенні прилюдних торгів мало місце порушення норм частини п'ятої                          статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів.
 
Оскарження результатів проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред'явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах.
 
Внаслідок порушення при проведенні електронних торгів вимог частини восьмої статті 45 Закону України «Про іпотеку» та частини п'ятої                          статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» продаж предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 - здійснений за ціною значно нижчою, ніж передбачено умовами договору іпотеки, ця сума не покриває розміру заборгованості, а сума, запропонована переможцем електронних торгів є майже на 300 тис. грн меншою, ніж запропонована учасником № 3 і учасником № 9. За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про порушення законних інтересів стягувача (іпотекодержателя) ПАТ «Укргазбанк» внаслідок проведення електронних торгів з порушенням вищевказаних вимог закону є правильним.

Оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема статей 203, 215 ЦК України, так і з підстав, передбачених статтями 
45-47 Закону України «Про іпотеку». 
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
У законі для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність.
 
Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.
 
У справах про визнання недійсними торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку». 
 
В матеріалах справи міститься клопотання ДП «Інформаційний центр» про застосування строків спеціальної позовної давності до вимог                           ПАТ «Угргазбанк» (а. с. 69-70).
 
Суд апеляційної інстанції не надав оцінки вказаній заяві відповідача та викладеним в ній обставинам.
 
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення                             свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК  України). 
 
Як встановлено судами, електронні торги відбулись 26 серпня 2014 року, а протокол № 9181 за результатами їх проведення було сформовано                      05 листопада 2014 року (а. с. 4-6). Позовна заява подана банком до суду       04 грудня 2014 року, тобто на протязі місяця з моменту формування протоколу, а тому право ПАТ «Укргазбанк» підлягає захисту.
 
За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник
 
Судді                                                                                              О. В. Білоконь
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта
 
Ю. В. Черняк