ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  5002-10/1364-2012 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Погребняк В.Я., Чумак Ю.Я.
за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк",
представник - Мальована Т.В. (довіреність №09/12/236 від 31.05.2017)
відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Консоль ЛТД",
відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт",
відповідач-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрім-Авто",
відповідач-4 - Відкрите акціонерне товариство "Севастопольський завод залізобетонних виробів"
представники відповідачів не з'явилися

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
на постанову Київського апеляційного господарського суду 
від 19.09.2017
у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. (головуючий), Разіна Т.І., Чорна Л.В.
та на рішення Господарського суду Київської області 
від 08.09.2015 
у складі судді Бабкіної В.М.
за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
про стягнення 42 760 259, 39 грн.

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у справі №5002-10/1364-2012 у складі колегії суддів: Картере В.І. (головуючого), Гольцової Л.А., Іванової Л.Б. прийнято до провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015 в частині залишення без розгляду вимог позивача про звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, передані в забезпечення зобов'язань за кредитним договором №160 від 27.12.2005, та призначено її розгляд у судовому засіданні на 27.12.2017.
2. 21.12.2017, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа №5002-10/1364-2012 Господарського суду Київської області передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
3. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5002-10/1364-2012 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Дроботова Т.Б., суддя - Пільков К.М., суддя - Чумак Ю.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017.
4. Ухвалою Верховного Суду від 05.01.2018 прийнято касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі №5002-10/1364-2012 в частині залишення без розгляду вимог позивача про звернення стягнення на предмети застави, ухвалено здійснити розгляд справи у судовому засіданні 23.01.2018, надано відповідачам строк для подання відзивів на касаційну скаргу до 17.01.2018.
5. Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2018 задоволено заяву судді Дроботової Т.Б. про самовідвід у справі №5002-10/1364-2012 Господарського суду Київської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015.
6. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду за №49 від 23.01.2018 у зв'язку з ухвалою про самовідвід судді Дроботової Т.Б. відповідно до підпунктів 2.3.49, 2.3.50, 2.3.51 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №5002-10/1364-2012.
7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5002-10/1364-2012 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., судді - Пільков К.М., Чумак Ю.Я., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2018.
8. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду за №146 від 31.01.2018 у зв'язку з перебуванням судді Пількова К.М. на лікарняному відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №5002-10/1364-2012.
9. 05.02.2018, за наслідком проведеного автоматизованого розподілу справи, оформленого протоколом від 01.02.2018, справа №5002-10/1364-2012 прийнята до провадження у Верховному Суді в складі колегії суддів: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Погребняк В.Я., Чумак Ю.Я., відкрито касаційне провадження та призначено її розгляд в судовому засіданні на 13.03.2018 о 09 год. 30 хв. з повідомленням учасників провадження про дату, час та місце розгляду справи.
10. Відповідачі відзивів на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не надали.
11. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування норм матеріального права - статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", статей 38, 39, 43 Закону України "Про іпотеку", статей 34, 41, 43, 81, 82 ГПК України в редакції до прийняття Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
12. У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрім-Авто" (далі -відповідач-3), Відкритого акціонерного товариства "Севастопольський завод залізобетонних виробів" (далі - відповідач-4) про стягнення 42 760 259, 39 грн. заборгованості за кредитним договором №160 від 27.12.2005, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 34 421 150, 96 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 7 538 209, 57 грн.; заборгованості зі сплати пені за прострочку сплати процентів за користування кредитом в розмірі 800 898, 86 грн., в тому числі шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно відповідачів за договором застави №160-з/-4 від 22.01.2007, договором застави №160-з/-5 від 22.01.2007, договором застави №160-з/-6 від 22.06.2009, договором застави від 28.12.2005 (реєстровий №12024), договором іпотеки від 08.12.2005 (реєстровий №6179), договором іпотеки від 30.12.2005 (реєстровий №8185), договором іпотеки від 30.12.2005 (реєстровий №8187), договором іпотеки від 30.12.2005 (реєстровий №8189), договором застави від 30.12.2005 (реєстровий №8191), договором застави від 30.12.2005 (реєстровий №8192) згідно з переліком майна, зазначеного у прохальній частині позовної заяви.
13. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з порушенням ТОВ фірмою "Консоль ЛТД" зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк отримав право вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ТОВ "Реал Естейт", ТОВ "Стрім-Авто" та ВАТ "Севастопольський завод залізобетонних виробів", які виступили поручителями (майновими поручителями, заставодавцями, іпотекодавцями) в забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором №160 від 27.12.2005 перед банком.
14. Згідно з приписами статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 розгляд даної справи здійснювався Господарським судом Київської області.

Короткий зміст рішення першої інстанції
15. 08.09.2015 Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М. позов задовольнив частково; стягнув солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" та Відкритого акціонерного товариства "Севастопольський завод залізобетонних виробів" відповідно до договору поруки №160-п/-1 від 27.12.2005 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором №160 від 27.12.2005 станом на 11.04.2012 в розмірі 42 760 259, 39 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 34 421 150, 96 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 7 538 209, 57 грн, заборгованості зі сплати пені за прострочку сплати процентів за користування кредитом в розмірі 800 898, 86 грн; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" згідно з договором поруки №160-п/ф від 12.02.2009 - 14 146 євро 77 євроцентів, що в еквіваленті становить 148 330, 29 грн; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" згідно з договором поруки №160-п/ф/2 від 12.03.2009 - 15 879 євро 99 євроцентів, що в еквіваленті становить 166 503, 35 грн; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" згідно з договором поруки №160-п/ф/3 від 07.07.2009 - 27 742 євро 03 євроценти, що в еквіваленті становить 290 878, 07 грн; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" згідно з договором поруки №160-п/ф/4 від 18.09.2009 - 11 723 євро 61 євроцент, що в еквіваленті становить 122 923, 27 грн.; в решті позовні вимоги залишено без розгляду; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 24 360 грн. судового збору, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 24 360 грн. судового збору, стягнено з Відкритого акціонерного товариства "Севастопольський завод залізобетонних виробів" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 24 360 грн. судового збору.
16. Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено невиконання відповідачем у визначений Кредитним договором строк взятих на себе договірних зобов'язань, внаслідок чого у нього виникла заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 34 421 150, 96 грн. та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 7 538 209, 57 грн., та правомірність стягнення заборгованості з відповідачів 1, 2, 4 грошових коштів на підставі укладених договорів. 
16.1. Разом з тим, позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмети застави та іпотеки суд залишив без розгляду з посиланням на ненадання позивачем в повному обсязі витребуваних для проведення судової експертизи доказів: актів технічного стану, технічних умов та технічної документації на предмети застави (іпотеки), відомостей про рік випуску та дату введення їх в експлуатацію, повних товарних і технічних характеристик об'єктів дослідження, що, за висновком експертів, унеможливило проведення судової експертизи та встановлення вартості предметів застави та іпотеки.
16.2. За висновками суду зазначення початкової ціни продажу є обов'язковою умовою при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет застави, а відсутність можливості визначити ринкову вартість предметів забезпечувальних зобов'язань у зв'язку з ненаданням позивачем витребуваних документів є підставою для залишення позову без розгляду, оскільки унеможливлює розгляд спору в цій частині по суті.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
17. 19.09.2017 Київський апеляційний господарський суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про скасування рішення в частині залишення без розгляду спірних вимог про звернення стягнення на предмет застави, а рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015 залишив без змін.
17.1 Переглянувши справу в повному обсязі, апеляційний суд повністю погодився з висновками суду першої інстанції про правомірність залишення без розгляду спірних позовних вимог, зазначивши про те, що вимогами статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено перелік компонентів, які необхідно відобразити в рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, початкову ціну предмета іпотеки. 
17.2. Апеляційний суд зазначив, що його ухвалою від 19.04.2016 у справі призначалась судова експертиза з визначення ринкової вартості рухомого, нерухомого майна, майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва та об'єктів нерухомого майна відповідачів, якими забезпечувалися зобов'язання за кредитним договором, що є предметом спору в даній справі. Судові експерти Береговий С.В. та Боднар В.М. просили надати для проведення експертизи акти технічного стану об'єктів дослідження, які є предметом спору станом на даний час, технічні умови та технічну документацію на зазначені об'єкти, надати повну товарну та технічну характеристику на об'єкти дослідження, що дозволить їх ідентифікувати. Повідомленням №7244/16-54 від 30.06.2017 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз інформував про неможливість надання висновку у зв'язку з неподанням зазначених документів (т. 3, а.с.156-178, а.с. 187-188, а.с. 219-220).
17.3. З огляду на неподання позивачем витребуваних судами доказів для проведення судової експертизи з визначення вартості на даний час предметів застави та іпотеки, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (позивача у справі)
18. Скаржник доводив, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги статей 43, 34 ГПК України, оскільки не дали жодної оцінки даним про ціну майна, зазначену в договорах іпотеки та майнової поруки, які не оспорювалися сторонами у справі та могли бути зазначені як початкова ціна продажу предметів застави. 
19. Скаржник зазначав про порушення судами вимог статті 41 ГПК України, безпідставне призначення експертизи та витребування за ініціативою суду таких доказів, які очевидно не могли бути надані позивачем (технічні характеристики предметів застави, які перебували у володінні відповідачів на непідконтрольній Україні території Криму, доступ до якої є обмеженим), що також унеможливлювало доступ до спірного майна державної судово-експертної установи та самого позивача та затягнуло строки розгляду справи, порушивши право позивача на розгляд справи в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
20. Скаржник доводив порушення статей 38, 39, 43 Закону України "Про іпотеку", оскільки суди безпідставно не задовольнили вимоги банку про звернення стягнення на предмети іпотеки (застави) за ціною, встановленою у цих договорах, яка сторонами в ході провадження у даній справі не оспорювалася, а позивач доводив обґрунтованість такої ціни. 
21. Скаржник зазначав про порушення судами вимог частини 5 статті 81 ГПК України, оскільки докази, які від нього витребував суд (технічні характеристики предметів забезпечення на даний час), не могли були подані з поважних причин: обмежений доступ до майна, яке перебуває "на окупованій території Криму, фізично не існує можливості надати/отримати їх" .
Доводи інших учасників справи
22. Інші учасники в розгляді справи участі не приймали, відзивів не подавали. 

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
23. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод
Стаття 6 - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
24. Закон України "Про іпотеку"
Частина 6 статті 5 - вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.
Частина 6 статті 38 - ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. 
Частина 1 статті 39 - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Частина 1 статті 41 - реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Частина 2 статті 43 "Підготовка до проведення публічних торгів" - початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90% вартості, визначеної шляхом його оцінки.
25. Закон України 2Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"
Стаття 25. Реалізація предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду 
Обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 
1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 
2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 
3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 
4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 
5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 
6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. 
Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. 
Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.
26. Закон України "Про заставу"
Стаття 12 - у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.
Стаття 19 - за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. 
Стаття 20 - заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави. До третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
27. Господарський процесуальний кодекс України
Стаття 4-2 - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Частини 2 - 3 статті 4-3 - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Частина 1 статті 4-7 - судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.
Стаття 34 - господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 35 - обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Частина 1 статті 41 - для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.
Стаття 43 - господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги і заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.
Пункт 5 частини 1 статті 81 - господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з"явився на виклик у засідання господарського суду і його нез"явлення перешкоджає вирішенню спору.
Частина 2 статті 82 - рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
28. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі, разом з тим, його доводи про допущення в цілому процесуальних порушень при прийнятті та оцінці доказів відповідно до статей 34, 41, 43, 81 ГПК України в редакції до 15.12.2017, колегія суддів Верховного Суду вважає прийнятними.

А.2. Юридична оцінка доводів касаційної скарги та висновків судів
29. Юридичний аналіз положення пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК України дозволяє зробити висновок, що тільки у випадку встановлення судом обставин неподання витребуваних ним доказів позивачем без поважних причин, його позовні вимоги можуть бути залишені без розгляду. 
Разом з тим, встановлення судами обставин, що витребувані докази не можуть бути надані саме позивачем, оскільки стосуються предметів застави, які є у володінні інших осіб - заставодавців, які володіють технічною документацією, що визначає характеристики предметів застави на момент розгляду спору в суді та не з'являються до суду, встановлення обставин, що таке майно перебуває на непідконтрольній Україні території Криму і доступ до спірного майна є очевидно неможливий для проведення працівниками Київського науково-дослідного інституту судових експертиз визначення вартості предметів застави на час розгляду справи судом шляхом проведення такої експертизи, оскільки державні установи України не діють на цій території, є об'єктивними перешкодами в наданні позивачем відповідних доказів та не можуть підтверджувати наявність обставин неподання витребуваних судами доказів без поважних причин в силу визначення особливого статусу Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, як окупованої території відповідно до статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 
30. Аналіз приписів статей 34, 43, 82 ГПК України свідчить про те, що законодавець зобов'язав суд приймати рішення за наслідком дослідження та оцінки усіх доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу.
За змістом прийнятих рішень суду першої та апеляційної інстанцій вбачається, що суди не досліджували та не надали жодної оцінки укладеним між сторонами договорам застави майна та іпотеки про визначення між сторонами договору вартості предметів застави (іпотеки) та доводам позивача, що така вартість предметів забезпечення є безспірною, оскільки вона узгоджена сторонами договору і позивач не заперечує щодо зазначення її в рішенні суду як початкової ціни продажу майна з публічних торгів.
Отже, ненадання судами жодної оцінки доказам позивача про укладення ряду договорів майнової поруки (застави рухомого майна), договорів іпотеки нерухомого майна, майнових прав на предмет встановлення сторонами договірної вартості предметів забезпечувальних зобов'язань, яка за відсутності спору між сторонами могла б бути прийнята судом, як початкова ціна продажу майна з публічних торгів при зверненні стягнення на спірне майно на забезпечення вимог позивача у справі, обґрунтовує порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог статей 34, 43, 82 ГПК України про порядок дослідження, оцінки доказів та прийняття рішення суду за наслідком дослідження та оцінки усіх доказів у справі.
31. Аналіз наведених положень статей 39, 39, 41, 43 Закону України "Про іпотеку" свідчить про те, що законодавець передбачив два способи звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду: шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів або застосування процедури продажу за статтею 38 Закону і в обох випадках у резолютивній частині рішення суду має зазначатися початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. В розумінні Закону поняття ціна, як форма грошового вираження вартості товару, має визначатися за процедурою, передбаченою статтею 38 Закону. Як вбачається з частини 6 статті 38 Закону, для визначення ціни продажу предмета іпотеки існує два способи: за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. 
Суд вважає, що спосіб визначення початкової ціни для продажу майна з прилюдних торгів, виходячи з вартості предметів застави, зазначеної у договорі застави, може свідчити про досягнення між сторонами згоди щодо початкової ціни продажу заставного майна у певних випадках, якщо провести його оцінку суб'єктом оціночної діяльності не видається можливим, а позивач наполягає на визначенні початкової ціни продажу за вартістю предмета іпотеки (застави) згідно з умовами укладеного договору. Суд зазначає, що вимога про визначення початкової ціни на рівні, не нижчому за цей вид майна, не поширюється на спосіб визначення початкової ціни за згодою іпотекодержателя та іпотекодавця як така, що суперечить граматичному тлумаченню першого речення частини 6 статті 38 Закону. Також, Суд вважає, що проведення прилюдних торгів, як спосіб реалізації звернення стягнення на заставне майно, дозволяє досягти справедливої ціни, яка відповідає ринковій на час здійснення реалізації спірного заставного майна, що забезпечує баланс інтересів заставодавця та заставодержателя при здійсненні такої процедури реалізації майна. Тому визначення початкової ціни заставного майна згідно з його вартістю у договорі застави (іпотеки) не матиме наслідків порушення законних інтересів сторін договору .
32. Судами встановлено, що відповідачі забезпечили вимоги позивача різними видами майна. Зокрема, відповідач-1 за договором застави №160-з/-4 від 22.01.2007, із змінами 22.06.2009, 14.08.2010, 26.10.2010 передав відповідачу ряд автотранспортних засобів, згідно з переліком у додатку №3; за договором застави №160-з-5 від 22.01.2007 із змінами 26.10.2010 відповідач-1 передав позивачу в заставу обладнання та комплектуючі, перелік яких визначено додатком №3 до договору; за договорами застави №160-з/-6 від 22.09.2009 та №160-з/-7 від 22.09.2009 відповідач-1 передав позивачу майнові права на рухоме майно: 2 крани баштові "LIEBHERR" МОДЕЛІ 200 ЄС-Н12, реєстраційними номерами №9774, №9775. Разом з тим, суди не перевірили чи знаходиться зазначене рухоме майно на території, підконтрольній Україні, та чи оспорюється сторонами договірна вартість зазначеного заставного майна для визначення її початковою ціною продажу при зверненні стягнення шляхом продажу майна з публічних торгів.
33. Апеляційним судом встановлено, що відповідач-2 за договором застави №12024 від 28.12.2005 передав позивачу майнові права на ряд автомобілів, з ідентифікованих їх маркою, роком випуску та державними реєстраційними номерами, загальною заставною вартістю 740 000 грн. Разом з тим, суди не перевірили чи знаходиться зазначене рухоме майно на території, підконтрольній Україні, та чи оспорюється сторонами договірна вартість зазначеного заставного майна для визначення її початковою ціною продажу при звернення стягнення шляхом продажу майна з публічних торгів (т. 3, а.с. 246).
34. Судами встановлено, що відповідачі 1, 3 за договором іпотеки від 08.12.2005 (реєстровий №6179) передали позивачу майнові права на житловий будинок в місті Києві, вул. Золотоустівська, 50, заставною вартістю 15 млн. грн. Однак, розглядаючи спір про звернення стягнення на майно, яке знаходиться в місті Києві, шляхом його продажу з публічних торгів, судами не перевірено чи перетворилися майнові права на об'єкт нерухомості у право власності на цей об'єкт по завершенню будівництва зазначеного будинку, за ким зареєстровано право власності на об'єкт нерухомості за зазначеною адресою, чи є реальна можливість окремо від іншого майна, переданого в заставу, визначити вартість даного предмета застави шляхом проведення його оцінки.
35. Судами встановлено, що відповідач-4 передав в іпотеку за договорами від 30.12.2005 (реєстрові №8185, №8187, №8189, №8191) ряд об'єктів нерухомого майна в місті Севастополі, Фіолентовське шосе, 5, 5/3 (т. 3, а.с. 247 - 248).
При вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на об'єкти нерухомості та інше майно, що знаходиться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, судам належить враховувати вимоги підпункту 12.11 статті 12 та статті 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" №1636-VІІ від 12.08.2014, якими встановлено особливості розгляду спорів між суб'єктами господарської діяльності, які розташовані на зазначених територіях та суб'єктами господарювання, що розташовані на підконтрольній Україні території, а також особливості правового статусу майна на тимчасово окупованих територіях України.
36. З огляду на встановлення Судом порушення процесуальних норм права (статей 34, 43, 81, 82 ГПК України), які унеможливили прийняття законного та обґрунтованого рішення в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави, колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду вважає обґрунтованими доводи скаржника, наведені в пунктах 18-21 мотивувальної частини постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
37. Суд дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги позивача та скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі №5002-10/1364-2012 в частині залишення без розгляду позовних вимог до відповідачів 1-4 про звернення стягнення на предмети застави (іпотеки) як таких, що ухвалені з неправильним застосуванням норм процесуального права, та керуючись частиною 6 статті 310 ГПК України.
В. Судові витрати
38. У зв'язку із задоволенням касаційної скарги із скасуванням судових рішень в частині залишення без розгляду позовних вимог та направленням справи для розгляду по суті до суду першої інстанції, питання про розподіл судових витрат касаційним судом не вирішується, оскільки розгляду справи по суті позовних вимог в зазначеній частині не відбулося. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 308, 310, 315 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2015 у справі №5002-10/1364-2012 скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Консоль ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Естейт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрім-Авто", Відкритого акціонерного товариства Севастопольський завод залізобетонних виробів".
Справу №5002-10/1364-2012 в зазначеній частині направити для розгляду до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Л.Й. Катеринчук

Судді                                                                                                   В.Я. Погребняк                                                                                                                                                                    
                                                                                                             
                                                                                                            Ю.Я. Чумак