Постанова
Іменем України 
12 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 520/9223/15-к
провадження № 51-1284км18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,      
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в порядку відео конференції:
захисника                                         ОСОБА_6 ,
засудженого                                   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160480002462, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,  раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 ; ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Одеси  від 20 вересня 2016 року  ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років; за ч. 2 ст.15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Постановлено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання, тобто з 24 травня 2015 року, зарахувавши йому в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України,  з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, тобто з моменту його затримання по день вступу вироку в законною силу.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 24 травня 2015 року приблизно о 2:00, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, де постійно однією сім`єю мешкали потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту між ним та потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , діючи умисно, кухонним ножем наніс ОСОБА_10 6 ударів у грудну клітину  та живіт, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер на місці скоєння злочину.
Після цього ОСОБА_7 з метою вбивства двох осіб, наявним у його руці  кухонним ножем та викруткою, умисно наніс множинні удари (не менше 12 ударів) потерпілій ОСОБА_9 у життєво важливі органи, а саме в голову та грудну клітину, спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження, проте довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежать від його волі, оскільки потерпілу ОСОБА_9 було госпіталізовано до медичного центру та їй було надано медичну допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року вирок місцевого суду змінено в частині призначення судом покарання ОСОБА_7 та виключено з абзацу другого резолютивної частини вироку вказівку суду щодо  утримання засудженого у кримінально-виконавчій установі, визначеній органами, які відають виконанням покарання. В решті вирок залишено  без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник  ОСОБА_6  вказує на однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, стверджує, що апеляційний суд всупереч вимог ч. 5 ст. 72 КК України не здійснив зарахування строку попереднього ув`язнення щодо ОСОБА_7 .
Засудженим ОСОБА_7 були подані доповнення до касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , проте  в силу вимог ч. 3 ст.403, ст. 432 КПК України вони не можуть бути предметом розгляду у суді касаційної інстанції, оскільки подані не особою, яка подала касаційну скаргу. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали подану скаргу,  прокурор заперечував проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. 
Проте перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115; ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Такий висновок відповідає наведеним у вироку показанням:  потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,  даними протоколу огляду місця події від 25 травня 2015 року; даними судово-медичних та судово-психіатричних експертиз та іншими доказами у кримінальному провадженні.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч.1 ст.115; ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Апеляційний суд за апеляційною скаргою засудженого переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав його доводи безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання  ОСОБА_7 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, врахував як ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, так й конкретні обставини справи. При цьому суд врахував також і особу засудженого.
Колегія суддів вважає, що покарання, призначене  ОСОБА_7 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Підстав для його пом`якшення, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає. 
 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про не зарахування апеляційним судом ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення, то вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, як слідує з вироку, суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК України  зарахував ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з моменту його затримання (24 травня 2015 року) по день вступу вироку в законну силу. Отже підстав у перерахунку строку попереднього ув`язнення у суду апеляційної інстанції не було.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                          
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                ОСОБА_3