Постанова
Іменем України 
26 квітня 2018 р.
м. Київ
Справа № 638/17262/16-к
Провадження № 51-1360км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженої                                                  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016220480004435 по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові та проживає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК. 
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року та остаточн6о визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяця.
Як встановлено судом першої інстанції, 09 вересня 2016 року близько 20 год. ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань та маючи корисливу мету на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, зайшла у квартиру АДРЕСА_2 , від якої у ОСОБА_6 був комплект ключів від дверей квартири, в якій проживає ОСОБА_8 , впевнившись в тому, що в квартирі нікого не має, за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не може завадити реалізації и злочинного умислу, таємно, повторно, здійснила крадіжку велосипеда торгової марки «Осеаn Tornado DХ 26», вартість якого складає 2333 гри. 33 коп., який належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, а саме продала раніше невідомому чоловіку за 2000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність судових рішень, просить судові рішення змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного їй покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості та звільнити її від відбування призначеного покарання на підставі ст. 79 КК.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування відносно неї положень ст. 79 КК. Вказано, що судом першої інстанції не було належним чином враховано, що вона була вагітна. На даний час вона є матір`ю двох дітей, 2016 року народження, при цьому позитивно характеризується, щиро розкаялась у вчиненому.
У доповненнях до касаційної скарги засуджена просить точно встановити невідбуту частину покарання за попереднім вироком та вказати цю частину у вироку, а також зменшити призначене їй покарання та виключити з вироку призначене покарання за сукупністю вироків. Зазначає про те, що злочин вчинила через збіг тяжких сімейних та особистих обставин, що вона активно сприяла розкриттю злочину, що цивільного позову у справі не пред`явлено і потерпілий претензій не має та просив не брати її під варту, що вона має ряд тяжких захворювань, що на її утриманні двоє малолітніх дітей.
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 в режимі відеоконференції підтримала свою касаційну скаргу з доповненнями.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник засудженої ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу засудженої, просив звільнити її від відбування покарання.
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, не підтримала касаційну скаргу засудженої, просила судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вже зазначалось, засуджена у касаційній скарзі порушує питання про звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК.
Також зазначає, що апеляційний суд безпідставно, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги захисника щодо застосування положень ст. 79 КК, послався на норми ст. 78 КК.
Разом з тим, вказані доводи касаційної скарги засудженої є безпідставними.
Так, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , порушуючи питання про звільнення засудженої від відбування призначеного їй покарання на підставі ст. 79 КК, наводив доводи, аналогічні доводам касаційної скарги засудженої, зокрема, про наявність на її утриманні двох малолітніх дітей, її позитивну характеристику, щире каяття.
Апеляційний суд, у свою чергу, розглянувши вказані доводи захисника в межах, встановлених ст. 404 КПК та порядку, передбаченому ст. 405 КПК, визнав їх безпідставними з наведенням в ухвалі відповідних мотивів.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_6 раніше тричі судима за злочини, що злочини вчиняла у період іспитового строку і останній злочин також скоїла у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком.
При цьому апеляційний суд обґрунтовано вказав, що посилання захисника на щире каяття засудженої та на наявність на її утриманні двох малолітніх дітей в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи ОСОБА_6 та скоєного нею злочину і не дають підстави для пом`якшення призначеного покарання та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
Доводи засудженої, що апеляційний суд, відмовляючи у застосуванні ст. 79 КК, неправильно послався на норми ст. 78 КК, оскільки вони стосуються положень ст. 75 КК, а не ст. 79 КК, не є слушними. Норми зазначеної статті стосуються правових наслідків звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто, у тому числі і звільнення на підставі положень ст. 75 КК, а не лише на підставі ст. 75 КК.
Також не ґрунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність і доводи засудженої щодо зменшення строку остаточно визначеного покарання.
Так, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і звільнено на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Виходячи з того, що новий злочин засуджена вчинила в період іспитового строку і призначене за попереднім вироком покарання у виді 4 років позбавлення волі вона фактично не відбула, тому судом вірно застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК і визначено остаточне покарання з частковим приєднанням невідбутої частини покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги засудженої не є слушними, а тому задоволенню не підлягають.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3