П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року
м. Київ                                                                      

Справа № 800/595/17 (П/9901/22/18)
Провадження № 11-162заі18  

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В.С.,
судді-доповідача ЗолотніковаО.С., 
суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мамонової І.В.,
 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_3
представник відповідача - Погребняк С.П.,
 
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року (судді Желтобрюх І.Л., Бевзенко В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., 
Шарапа В.М.) у справі № 800/595/17 (П/9901/22/18) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення в частиніта
ВСТАНОВИЛА:
14 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Комісії про визнання протиправним та скасування рішення цього органу від 22 листопада 2017 року 
№ 292-дп17 (далі - спірне рішення) у частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності шляхом видання наказу про оголошення догани.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона як перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 з об'єктивних причин, що не залежали від її волі, була позбавлена можливості запобігти викладеним у дисциплінарній скарзі порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та прав третіх осіб під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070008155 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 198 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а тому висновок відповідача про наявність в її діях дисциплінарного проступку є необґрунтованим.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 передано до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 04 січня 2018 року відкрив провадження в цій справі.    
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 30 січня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що спірне рішення в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у виді догани прийнято з дотриманням порядку дисциплінарного провадження, визначеного Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), та з урахуванням усіх фактичних обставин.
Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати це рішення й ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час вирішення справи не з'ясував повністю наведені нижче обставини, що мають значення для справи. Так, прокурори Київської місцевої прокуратури № 7 не приймали незаконних та необґрунтованих постанов у кримінальному провадженні № 12016100070008155, у зв'язку із чим у ОСОБА_3 як прокурора вищого рівня не було підстав для їх скасування. Скарги слідчого на рішення, дії чи бездіяльність прокурорів у згаданому провадженні до Київської місцевої прокуратури № 7 не надходили, тому рішення в порядку частини другої статті 313 КПК України позивач не приймав. Відповідно до положень статей 37 й 313 КПК України заміна прокурора у кримінальному провадженні можлива у випадках: задоволення заяви про його відвід, тяжкої хвороби, звільнення з органів прокуратури, задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора, що надійшла прокурору вищого рівня та була їм задоволена, існування іншої поважної причини неможливості взяти участь прокурором у кримінальному провадженні. Проте жодної з цих підстав не було на час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070008155, унаслідок чого рішення про заміну прокурора не приймалося. Також позивач зазначає, що оскільки жодних скарг, звернень, листів, судових повісток з указаного провадження до місцевої прокуратури не надходило, оперативних нарад щодо якості досудового розслідування вона не проводила. На думку ОСОБА_3, повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні щодо організації досудового розслідування є дискреційними та його виключною компетенцією, а не керівника прокуратури, тому вона не може його підміняти та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Представник Комісії у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти вимог цієї скарги та зазначає, що під час розгляду дисциплінарного провадження позивач підтвердив наявність службових обов'язків, покладених на нього наказом керівника Київської місцевої прокуратури № 7 від 15 листопада 2016 року № 61 «Про розподіл функціональних обов'язків між працівниками Київської місцевої прокуратури № 7» (далі - наказ № 61). Однак посилання ОСОБА_3 на те, що вона була позбавлена об'єктивної можливості запобігти викладеним у дисциплінарній скарзі порушенням вимог КПК України та прав третіх осіб під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070008155 через надмірну завантаженість і відсутність будь-яких скарг чи звернень щодо проведення слідчих дій у цьому провадженні, не звільняє її від посадових обов'язків, покладених наказом № 61. Крім того, позивач не виконував повністю свої обов'язки щодо контролю за роботою підлеглих прокурорів, як це передбачено частиною третьою статті 37 КПК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених у ній мотивів.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника Комісії, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення.
Апеляційний суд установив, що виконувач обов'язків прокурора м. Києва наказом від 14 грудня 2015 року призначив ОСОБА_3 на посаду першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7.
15 серпня 2017 року до Комісії надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Уварова В.Г. про вчинення прокурорами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 дисциплінарного проступку.
У скарзі зазначено, що прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 всупереч вимогам статей 2, 7, 9, 28 КПК України не забезпечив швидкого, повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070008155 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 
198 КК України; не вжив визначених КПК України заходів щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження обставин кримінального провадження; під час розгляду судом питання про скасування арешту майна, вилученого в рамках цього кримінального провадження, надав суду недостовірні відомості щодо відсутності необхідності подальшого арешту майна, що сприяло постановленню судових рішень стосовно скасування арешту майна та подальшої його передачі особі, за відсутністю документів, які підтверджують право на вказане майно, та без проведення будь-якої перевірки.
За наслідками перевірки встановлено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070008155 було проведено обшуки за місцем проживання громадянина, який неодноразово відбував покарання за вчинення корисливих злочинів та має непогашену судимість.
У результаті таких обшуків було вилучено значну кількість вогнепальної зброї та бойових припасів, близько 2000 ювелірних виробів, предмети антикваріату, колекцію монет (230 шт.), 200 годинників, грошові кошти (22730 доларів США, 13700 євро, 27100 гривень), банківські зливки із золота та срібла, 5 закордонних паспортів та інше майно.
Подільський районний суд міста Києва ухвалами від 29 вересня 2016 року наклав арешт на зазначене майно як на таке, що набуте незаконним шляхом.
Із грудня 2016 року процесуальне керівництво у кримінальному провадженні 
№ 12016100070008155 здійснював прокурор ОСОБА_7, однак з матеріалами провадження він ознайомився лише 03 квітня 2017 року, безпосередньо перед судовим засіданням про розгляд питання щодо зняття арешту з майна, вилученого в результаті обшуку.
У ході розгляду судом питання про зняття арешту ОСОБА_7 не заперечував проти скасування арешту майна, підтримав доводи заявника, зазначив, що докази набуття майна злочинним шляхом у справі відсутні, майно ніким не впізнано й не витребувано.
Службовою перевіркою встановлено, що ОСОБА_7 не провів жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення походження вилученого за результатами проведення обшуків майна.
Так, зокрема, позиція прокурора ґрунтувалася на тому, що до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі - Подільське УП ГУНП в м. Києві) зверталися громадяни щодо належності їм вищевказаного майна, однак у ході проведення слідчих дій майно не впізнали.
Будь-які процесуальні документи щодо проведення впізнання вилучених речей відсутні.
Подільський районний суд м. Києва ухвалою від 03 квітня 2017 року, яка набрала законної сили, арешт на вказане майно скасував.
Відсутність проведення належного розслідування протягом 5 місяців у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не заперечує. Цей факт також підтверджується довідками про вивчення матеріалів від 05 та 25 червня 2017 року.
Унаслідок зазначених дій ОСОБА_7 порушено права та законні інтереси потерпілих у кримінальних провадженнях осіб - дійсних власників майна, які позбавлені можливості його отримати. 
Безпосереднім керівником ОСОБА_7 є ОСОБА_3, на яку покладено обов'язок щодо контролю за його роботою. 
Член Комісії рішенням від 18 серпня 2017 року відкрив дисциплінарне провадження № 11/2/4-256дс-133дп-17 стосовно прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_7
02 жовтня 2017 року член Комісії склав висновок про відсутність дисциплінарного проступку в діях позивача та наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_7
За результатами розгляду вказаного висновку Комісія прийняла спірне рішення, яким притягнула ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у виді догани.
Приймаючи спірне рішення, Комісія дійшла висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, указавши, що зазначені порушення стали можливими внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 службових обов'язків, покладених на неї наказом № 61.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом 
№ 1697-VII. 
Відповідно до частин першої та другої статті 45 вказаного Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Дисциплінарне провадження включає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 
2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави невиконання чи неналежного виконання службових обов'язків.
Відповідно до частин четвертої та десятої статті 46 цього Закону після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
Частиною п'ятою статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.
Рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу (частина перша статті 48 Закону № 1697-VII).
При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення (частина третя вказаної статті).
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.
Надаючи оцінку спірному рішенню, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.
Як установлено судом першої інстанції, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було неналежне виконання ним службових обов'язків, покладених на нього наказом № 61, відповідно до пункту 2 якого на першого заступника Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 покладено здійснення безпосереднього контролю за роботою прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_7 Крім того, указаним пунктом цього наказу на позивача було покладено обов'язки щодо організації нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, у тому числі у формі процесуального керівництва ним, участі в судовому провадженні та оскарженні судових рішень стосовно кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Подільського УП ГУНП в м. Києві, організації нагляду за станом збереження речових доказів і схоронності тимчасово вилученого майна тощо.
Суд апеляційної інстанції враховує, що положення пункту 2 наказу № 61 узгоджуються з положеннями пункту 3.1 наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», відповідно до якого контроль за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та участі у судовому провадженні мають здійснювати керівники органів прокуратури та галузевих підрозділів апаратів прокуратур усіх рівнів, які за розподілом обов'язків відповідають за відповідну ділянку роботи. При цьому згідно із пунктом 12 вказаного наказу керівники органів прокуратури усіх рівнів та прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво, мають вживати заходи до підвищення відповідальності керівників органів досудового розслідування. Зокрема, принципово реагувати на неналежне виконання процесуальних повноважень щодо контролю за законністю дій слідчих, за якісним розслідуванням і розкриттям злочинів.
Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується з рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що розгляд висновку про наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_3 відбувався на засадах змагальності, доводи позивача були повністю враховані та проаналізовані Комісією під час прийняття оскаржуваного рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в оскаржуваному рішенні від 30 січня 2018 року дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з тим, що оскаржуване рішення Комісії відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.
Міркування й твердження позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків оскаржуваного рішення.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322 і 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.
 
Головуючий                                                                                                                      В.С. Князєв 
 
Суддя-доповідач   О.С. Золотніков
 
Судді:                                    Н.О. Антонюк О.Б. Прокопенко
 
С.В. Бакуліна Л.І. Рогач
 
В.В. Британчук   І.В. Саприкіна
 
Д.А. Гудима   О.М. Ситнік
 
В.І. Данішевська О.С. Ткачук
 
О.Р. Кібенко   В.Ю. Уркевич
 
Л.М. Лобойко О.Г. Яновська
 
Н.П. Лященко