ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/14222/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:
позивач -  Антимонопольний комітет України,
представник позивача - Савчук І.В. (довіреність від 07.02.2018 № 300-122/02-1577),
відповідач - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк",
представник відповідача - не з'яв., 

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ "КБ "Приватбанк")
на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017
(головуючий - суддя Привалов А.І.) та 
постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 
(головуючий - суддя Чорна Л.В., судді: Гаврилюк О.М. і Куксов В.В.)
у справі № 910/14222/17
за позовом Антимонопольного комітету України (далі - АМК)
до ПАТ "КБ "Приватбанк"
про стягнення штрафу в сумі 82 600 грн. та пені в сумі 82 600 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
АМК звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "КБ "Приватбанк" про стягнення штрафу в сумі 82 600 грн. та пені в сумі 82 600 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням АМК від 20.12.2016 № 553-р у справі № 20-26.13/147-16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).
Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, позов задоволено.

Прийняті зі справи судові рішення з посиланням на приписи статей 56, 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон) мотивовано наявністю підстав для стягнення штрафу та пені.

У касаційній скарзі до суду касаційної інстанції ПАТ "КБ "Приватбанк" просить скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаргу мотивовано тим, що ПАТ "КБ "Приватбанк" не було зобов'язане надавати відповідь на пункти 3, 4 вимоги голови АМК від 21.01.2016, оскільки останній вимагав від ПАТ "КБ "Приватбанк" надати інформацію, яка відноситься до категорії "банківської таємниці"; приймаючи рішення про накладення на ПАТ "КБ "Приватбанк" штрафу в сумі 82 600 грн., АМК безпідставно застосував непропорційні, неспіврозмірні, дискримінаційні заходи.

У відзиві на касаційну скаргу АМК просить оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій залишити без змін, а скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, що судами повно та всебічно досліджено обставини справи, їм надано належну правову оцінку, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права; Рішення АМК є законним та відповідно до статті 56 Закону є обов'язковим до виконання; Рішення АМК не оскаржувалося до господарського суду протягом двох місяців з дня його одержання ПАТ "КБ "Приватбанк".

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди попередніх інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин і висновків. 

Рішенням АМК  визнано, що ПАТ "КБ "Приватбанк" вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону, у вигляді подання інформації АМК на вимогу голови АМК  від 21.01.2016 № 20-29/01-543 в неповному обсязі; за вчинення порушення на ПАТ "КБ "Приватбанк" накладено штраф у розмірі 82 600 грн.

Рішення АМК отримано ПАТ "КБ "Приватбанк" 13.01.2017.

Отже, строк сплати штрафу закінчився 13.03.2017.

Доказів оплати штрафу, як і доказів оскарження Рішення АМК у встановленому законодавством порядку, матеріали справи не містять.  

АМК нараховано відповідачу пеню у розмірі 82 600 грн. за період з 14.03.2017 по 25.07.2017, яка з урахуванням обмежень, визначених частиною п'ятою статті 56 Закону, складає 82 600 грн.

Рішення АМК є чинним, не визнане судом недійсним, ПАТ "КБ "Приватбанк" не оскаржувалося та не є предметом розгляду в окремому позовному провадженні. 

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з ПАТ "КБ "Приватбанк" суми штрафу та пені у зв'язку з прострочення сплати штрафу.

Згідно із статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів на суб'єктів господарювання територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, фізичними чи юридичними особами подають, зокрема, позови до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені; зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до приписів статті 56 Закону:
- рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частини друга і третя); 
- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п'ята);
- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку (частина сьома).

Частиною першою статті 60 Закону визначено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.  

Вирішуючи спір про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення АМК, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення АМК господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. ОДНАК господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено ПІСЛЯ закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку ВИКЛЮЧАЄ можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

З огляду на відповідні законодавчі приписи, з'ясувавши, що Рішення АМК недійсним у встановленому законом порядку не визнавалося, не скасовувалося та є чинним, а, отже, обов'язковим до виконання, суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, стосуються незгоди скаржника з Рішенням АМК, однак, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "КБ "Приватбанк" не скористалося своїм правом, передбаченим статтею 60 Закону, та не оскаржило у встановленому законом порядку дане рішення до господарського суду, і, отже, воно є чинним та обов'язковим до виконання. 

Водночас відповідно до частин першої та другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Поряд з тим Касаційний господарський суд бере до уваги та погоджується з відповідними аргументами, наведеними у відзиві на касаційну скаргу.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень попередніх судових інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає оскаржувані рішення та постанову без змін, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017  у справі №  910/14222/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                       І. Булгакова

Суддя                                                                                                                         Б. Львов