Постанова
Іменем  України
 
25 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/15857/16-ц
 
провадження № 61-5171св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, просив стягнути з ОСОБА_5 354 160,05 грн відшкодування 1/2 частини орендної плати та 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними придбана квартира АДРЕСА_1. 17 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та Місією Міжнародного Червоного Хреста в Україні укладено договір оренди № 17/12/16 щодо цієї квартири на строк по 16 грудня 2016 року, орендна плата 1 800 доларів США на місяць, що сплачується у гривнях за курсом НБУ на день платежу.
Посилаючись на те, що своєї згоди ОСОБА_4 не надавав та частку від отриманої орендної плати не отримував, звернувся до суду із цим позовом.
Розмір відшкодування орендної плати обраховує за сумою платежів по курсу на дату подання позову. Зазначає, що такими діями йому спричинено моральну шкоду.
Рішенням Шевченківського районного суду місті Києва від 01 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_5 354 160,00 грн та 3 541,60 грн у рахунок відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що квартира належить сторонам в рівних частках, відтак кожен з них має право на отримання відповідної частини прибутку від здачі квартири в оренду.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновками рішення суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржувалося, апеляційним судом в цій частині не перевірялося.
У березні 2018 року ОСОБА_5 подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 354 160,00 грн та 3 541,60 грн та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в стягненні зазначених сум, в іншій частині залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили обставин щодо наміру позивача отримати прибуток від наявності у його власності спірної квартири, а також обставини того, що тільки неправомірні дії відповідачки стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток від наявності у його власності спірної квартири. 
У квітні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, в якому просить залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року без змін.
Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
06 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
Судом встановлено, що 16 червня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням суду від 10 травня 2016 року. Цим рішенням установлено, що з квітня 2015 року сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства.
07 березня 2014 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1.
16 лютого 2017 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва квартира визнана спільним сумісним майном подружжя та розподілена між сторонами по 1/2 частині за кожним.
17 грудня 2015 року між ФОП ОСОБА_5 та Місією Міжнародного Червоного Хреста в Україні укладено Договір оренди №17/12/16 щодо цієї квартири на строк по 16 грудня 2016 року із автоматичним продовженням строку дії, орендна плата 1 800 доларів США на місяць, що сплачується у гривнях за курсом НБУ на день платежу.
Строк оренди припинився 31 березня 2017 року.
Судами встановлено, що за період дії договору оренди на рахунок ОСОБА_5 надійшло 708 320,00 грн. 
Відповідно до частин першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира на час здачі її в оренду перебувала у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування нею від здачі квартири в оренду отримувався дохід, який відповідно до статтей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна в. Україна, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
РішенняШевченківського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. П. Курило
 
В.М. Коротун
 
М.Є. Червинська