Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року 
м. Київ

справа №  902/710/16 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Філіпової Т.Л.- головуючий, судді: Бучинської Г.Б., 
Гудак А.В.
від 03.10.2017 року
за позовом ОСОБА_4
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс"
про  стягнення  вартості частки у статутному капіталі
за участю представників:
позивача: ОСОБА_6 
відповідача:           Любавін В.О.   

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" про стягнення вартості частки у статутному капіталі товариства.
Позовна заява обґрунтована тим, що після виходу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", йому не було виплачено вартість його частки у статутному капіталі.  
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у справі № 902/710/16 залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" про стягнення вартості частки у статутному капіталі товариства відмовлено. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про невиконання позивачем своїх обов'язків перед товариством щодо внесення вартості свого вкладу до статутного фонду, що позбавляє останнього права на отримання під час виходу з товариства вартості частини майна товариства та частки прибутку пропорційно не внесеній  частині частки у статутному капіталі. 
Суд апеляційної інстанції погодився з прийнятим рішенням суду першої інстанції, однак з інших підстав, а саме суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що несплата внесків позивачем до статутного фонду товариства не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки право на частку в статутному капіталі товариства позивач набув у зв'язку з укладенням договору з попереднім учасником товариства та був прийнятий до товариства на підставі рішення загальних зборів. На момент вступу позивача до товариства статутний фонд відповідача був сформований та участь ОСОБА_4 не може бути пов'язана з внесенням частки до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс". Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції зазначив про неможливість визначення дійсної вартості майна.
ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2017 року у справі № 902/710/16.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 06 грудня 2017 року поновлено пропущений процесуальний строк для подання касаційної скарги та прийнято до касаційного провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_4 у справі №902/710/16 Господарського суду Вінницької області.
На підставі підпунктів 4, 6 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 року вказану касаційну скаргу разом зі справою №   902/710/16 передано до Касаційного господарського суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2018 року у справі №902/710/16 визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий суддя), судді: Вронська Г.О., Студенець В.І.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2018 року призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2017 року на 20 лютого 2018 року.
20 лютого 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 06 березня 2018 року про що Верховним Судом винесено відповідну ухвалу.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 просить прийняту у справі постанову суду апеляційної інстанції скасувати та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначає про те, що станом на 23 серпня 2013 року позивач був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" з часткою 39% у статутному капіталі товариства. 23 серпня 2013 року ОСОБА_4 подав до ТОВ "Едельвейс" нотаріально посвідчену заяву про вихід з товариства, в якій було зазначено вимоги про виплату вартості майна, що є пропорційною його частці у статутному капіталі товариства, що складає 39% та про виплату належної частини прибутку товариства за весь період перебування його у складі учасників товариства. У зв'язку з цим ТОВ "Едельвейс" повинно було виплатити позивачу вартість частини майна, пропорційну його частині у статутному капіталі відповідача протягом 12 місяців з дня виходу, тобто з 23 серпня 2013 року по 23 серпня 2014 року, а також частину прибутку, отриманого у 2013 році. На день подання позову позивачу не виплачені ні вартість частини майна, пропорційна його частці у статутному капіталі ТОВ "Едельвейс", ні частина прибутку.
ОСОБА_4 у своїй касаційні скарзі посилається на порушення Рівненським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та винесення помилкового рішення. Крім того, позивач зазначає, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" заперечуючи проти доводів касаційної скарги у своєму відзиві зазначило, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та прийняті судові рішення у справі залишити в силі.
Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" було створено рішенням загальних зборів від 14 лютого 1998 року, засновниками якого були ОСОБА_8 та                           СВАТ "Птахокомбінат Тульчинський" з часткою 20 %, а 16 березня 1998 року рішенням зборів затверджено Статут товариства.
Пунктом 5.3. Статуту визначено, що на підприємстві утворюється статутний фонд за рахунок внесків учасників. Розмір статутного фонду складає 34  375 грн.
У зв'язку з викупом ОСОБА_8 частки 20 % у СВАТ "Птахокомбінат Тульчинський" останнє вийшло із засновників товариства 12 червня 2001 року, а учасниками товариства стали ОСОБА_9 з часткою 80 % та             ОСОБА_8 з часткою 20 %, що підтверджується рішенням загальних зборів від 12 червня 2001 року.
ОСОБА_8 вийшов з товариства та передав свої корпоративні права ОСОБА_10 02 січня 2003 року отримавши при цьому від товариства свою частку у грошовому еквіваленті, що підтверджується його письмовою нотаріально посвідченою заявою від 06 березня 2003 року.
25 квітня 2005 року відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", які оформлені протоколом №18 від 25 квітня 2005 року, з якого судами попередніх інстанцій встановлено, що до складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" увійшли  ОСОБА_11 та ОСОБА_4, а вийшли з числа засновників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вирішено внести відповідні зміни до статуту товариства.
Так у відповідності до нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 останні вийшли з товариства передавши свої частки у наступному співвідношенні: ОСОБА_9 передав 50 % частки ОСОБА_11, а 30 % ОСОБА_4, а ОСОБА_10 20 % передала ОСОБА_4
Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом від 25 квітня 2005 року, зареєстрованого державним реєстратором 06 травня 2005 року за №11681050001000142 передбачено наступне: товариство засноване фізичними особами ОСОБА_11, ОСОБА_4 (п.1.2.); для забезпечення діяльності товариства учасники створюють за рахунок своїх майнових та грошових внесків статутний капітал товариства у розмірі 34 375 гривень (п.5.1.); розмір частки та вкладу учасників у статутному капіталі товариства складає: ОСОБА_11 - 17 187,5 грн. або 50%, ОСОБА_4 - 17 187,5 грн., або 50% (п.5.3.);  учасники товариства мають право продати чи іншим чином відступити свою частку або її частину як одному чи кільком учасникам товариства, так і третім особам (п.5.7.); власністю товариства є, окрім іншого, кошти і майно, що передані йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу (п.7.1.1.); уступка частки (її частини) третім особам можлива тільки після внесення внеску учасником. Під час передачі частки (її частини) третій особі здійснюється одночасний перехід до нього сукупності прав та обов'язків, що належать учаснику, який  вибув із товариства (п.8.2.)  (т. 1. а.с.46-60).
Із змісту рішення  зборів  засновників ТОВ "Едельвейс", оформлених протоколом  №10 від 08 лютого 2006 року, із складу засновників вийшов ОСОБА_11, а увійшов ОСОБА_12 (загальний розмір частки в статутному капіталі 61%), якому ОСОБА_4 передав 11% зі своєї частки (т. 1. а.с.66).
Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" в редакції,  затвердженій  зборами учасників товариства (протокол №10 від 08 лютого 2006 року), зареєстрованій державним реєстратором 10 лютого 2006 року за №11681050004000142 передбачено наступне: товариство засноване фізичними особами: ОСОБА_12, ОСОБА_4 (1.2.);  розмір частки та вкладу учасників у статутному капіталі товариства складає: ОСОБА_12 - 20 968,75 грн. або     61 %, ОСОБА_4  - 13 406,25 грн. або 39% (п.5.3.) (т. 1. а.с.61).
23 серпня 2013 року позивач подав до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" нотаріально посвідчену заяву про вихід з товариства, в якій було зазначено вимоги про виплату вартості майна, що є пропорційною його частці у статутному капіталі товариства, що складає 39% та про виплату належної частини прибутку товариства за весь період перебування його у складі учасників товариства.
10 вересня 2013 року відбулись позачергові збори учасників ТОВ "Едельвейс", оформлені протоколом № 62 рішенням відмовлено у розгляді питання про вихід ОСОБА_4 зі складу учасників товариства; зобов'язано директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" повідомити           ОСОБА_4 про дане рішення; призначено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" на 08 жовтня 2013 року та зобов'язано директора ТОВ "Едельвейс" повідомити ОСОБА_4 про проведення загальних зборів учасників.
Рішенням позачергових зборів учасників ТОВ "Едельвейс", оформлене протоколом №63 відкладено розгляд заяви ОСОБА_4 про вихід із складу учасників товариства, у зв'язку з відсутністю ОСОБА_4
У позовній заяві позивач зазначає, що не має можливості визначити ціну позову, оскільки директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" не надав ОСОБА_4 на його запити від 09 лютого 2013 року та 22 березня 2013 року ні звіт про фінансово-господарську діяльність, ні копію балансу, ні інших документів, право на ознайомлення з якими він мав як учасник товариства.
На день подання позову позивачу не виплачені ні вартість частини майна, пропорційна його частці у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", ні частина прибутку, тому позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача вартість частини майна товариства, пропорційно його частці розміром 39% у статутному капіталі та частину прибутку, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення із 23 серпня 2014 року до дня ухвалення судового рішення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Позивач як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", що вибув, звернувся з позовом про стягнення невиплаченої частки у статутному капіталі.
Як зазначалось вище, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову. Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає висновок суду апеляційної інстанції передчасним з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. 
Відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства.
Частиною 1 ст. 54  Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.
Аналогічні положення закріплені у п. 9.1, 9.2, 9.3, 9.4 статуту, згідно яких вихід учасника із товариства здійснюється на підставі його письмової заяви, даної не пізніше, ніж за 1 місяць до виходу. Під час входу із товариства йому сплачується вартість майна, пропорційна його частці у статутному капіталі товариства у відповідності з балансом, складеним на день виходу. Оцінка основних та обігових коштів, за винятком грошових коштів, здійснюється за ринковою вартістю, яка визначається згідно з експертною оцінкою компетентної аудиторської організації. Виплата здійснюється після затвердження звіту за рік на протязі якого учасник вибув із товариства.
Відповідно до ч.2 ст. 148 Цивільного кодексу України, учасник який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. 
Позивач як учасник товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", що вибув, звернувся з позовом про стягнення невиплаченої частки у статутному капіталі.
Стаття 50 Закону України "Про господарські товариства" визначає, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.
У відповідності до положень ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.
В силу вимог ст. 144 Цивільного кодексу України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.
Згідно ст. 117 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України, ст. 11 Закону України "Про господарські товариства", учасник товариства зобов'язаний вносити вклади у розмірі, в порядку та засобами, передбаченими установчими документами. 
Як зазначалось вище, відповідно до п. 5.3. Статуту (в редакції на день виходу позивача з товариства) розмір частки та вкладу учасників у статутному капіталі товариства складає - ОСОБА_12 20968,75 грн. або 61%; - ОСОБА_4 13406,25 грн. або 39%. 
У 2006 році у зв'язку з черговими змінами у розподілі статутного капіталу товариства учасник товариства ОСОБА_4 став власником частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", яка на цей період вже існувала і була створена (внесена) у попередні періоди часу, що було підтверджено в суді апеляційної інстанції Звітом про фінансові результати та балансом товариства за 2013 рік, які відображають наявність сформованого статутного капіталу.
Набуття учасником товариства права на частку у статутному капіталі  здійснюється за загальним правилом набуття права власності, відповідно до      ст. 328 Цивільного кодексу України на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. 
Під час застосування положень Цивільного кодексу України щодо набуття права власності на частку у статутному капіталі як складову корпоративних прав слід зазначити, що право на частку може набуватись при утворенні товариства шляхом внесення засновником або в подальшому під час відступлення частки учасником товариства іншій особі за правочином.
У досліджуваних судом спірних правовідносинах, які виникли у Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", відступлення права на частку мало місце шляхом подачі учасником товариства заяви про передачу частки іншим особам. У такий спосіб утворилась частка учасника товариства ОСОБА_4, яка станом на час його виходу зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс", а саме 23 серпня 2013 року становила 39 %. Таким чином, формування частки ОСОБА_4 у розмірі 39% шляхом  подання іншими учасниками товариства заяв.
Виходячи з того, що предметом позову є стягнення  вартості частки учасника господарського товариства, в предмет доказування входить, в тому числі, визначення вартості частки, яка повинна бути актуальною ринковою вартістю.
З метою її визначення ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 січня 2017 року призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено наступні запитання:
1) Якою є дійсна (ринкова) вартість оборотних і необоротних активів та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" станом на 23 серпня 2013 року, які відображені у бухгалтерському обліку товариства на вказану дату?
2) Яким є розмір частини прибутку ТОВ "Едельвейс", пропорційний частці учасника ОСОБА_4 в статутному капіталі (39%), отриманого у 2013 році за період до дати подання заяви про вихід ОСОБА_4 з товариства,  тобто до 23 серпня 2013 року? 
У подальшому, задовольняючи клопотання  експерта, суд в ухвалі від 30 травня 2017 року уточнив поставлене запитання, сформулювавши його наступним чином: «Якою є дійсна ринкова вартість оборотних та необоротних активів та зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдельвейс» станом на 23 серпня 2013 року, які відображені у бухгалтерському обліку товариства на вказану дату»?
Однак, висновок судової експертизи не був отриманий апеляційним судом.
08 вересня 2017 року на адресу апеляційного суду від Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення №1690/17-21 від 04 серпня 2017 року про неможливість надання висновку судового експерта у зв'язку з тим, що клопотання про надання додаткових документів не було задоволено.
Вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки право учасника вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, тому необхідно визначити вартість частки, яку суди за наявними у справі матеріалами встановити не змогли.
Колегія суддів Касаційного господарського суду з зазначеним висновком не погоджується з огляду на наступне.
Статтею 116 ЦК України унормовано права учасників господарського товариства. Так, згідно з ч. 1 вказаної статті, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Між тим, статтею 10 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. 
За правилами, визначеними ч. 1, 2 ст. 148 ЦК України учасник товариства має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.
Про вихід учасника з товариства відповідно до Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" законодавець визначає, що учасник товариства вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. 
З огляду на наведене, право на вихід з товариства є безумовним суб'єктивним правом учасника, яке не залежить від згоди товариства чи інших його учасників та реалізація якого має наслідком припинення корпоративних відносин між учасником і товариством. При цьому на учасника покладається обов'язок повідомити товариство про свій вихід шляхом подання або вручення відповідної заяви.
Отже, системний аналіз наведених вище нормативно - правових положень та статуту відповідача свідчить про те, що учасник, який виходить з товариства, має право на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці (вкладу) у статутному капіталі, яке виникає в останнього під час його виходу зі складу учасників товариства шляхом подання відповідної заяви або виключенні особи з товариства на основі рішення зборів учасників.
При цьому вартість майна та розмір частини прибутку товариства, належні до виплати учаснику, який виходить, повинні обчислюватись на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства.
Вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Вартість майна товариства, яка враховується у визначенні частки, вартість якої належить до сплати учаснику, що вибув, визначається як сумарна вартість активів товариства за вирахуванням його зобов'язань. 
Так, суд апеляційної інстанції призначаючи у справі експертизу повинен був у відповідності до вимог ст. 38 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, витребувати у відповідача докази необхідні для проведення експертизи, а саме баланс підприємства, який подається до органів державної статистики та інших органів передбачених законодавством та на підставі якого здійснюється виплата частки майна учаснику товариства, зокрема у даному випадку позивачу у справі, однак судом апеляційної інстанції не було вчинено жодних дій для витребування зазначених доказів повторно про що свідчить наявна в матеріалах справи ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 19 травня 2017 року з якої зокрема вбачається, що експерт з виконання судово-економічних експертиз різної категорії складності не може провести експертизу відповідно до ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. у справі №902/710/16, оскільки зокрема в розпорядженні експерта відсутні оригінали, чи належним чином засвідчені копії наступних документів: установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс"; реєстраційні документи Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс"; протоколи та витяги з протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Едельвейс"; заява ОСОБА_4 про вступ ТОВ "Едельвейс"; баланс на 23 серпня 2013 року (або станом на найближчу дату); звіт про фінансові результати на 23 серпня 2013 року (або станом на найближчу дату).
Однак, суд апеляційної інстанції не скористався наданими Господарським процесуальним кодексом України правом та не застосував до відповідача вимоги п. 5 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.17 року та ст. 90 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.17 року.
Відповідно до статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскільки судом апеляційної інстанції було призначено у справі судову експертизу для визначення вартості частки позивача у статутному капіталі, то суд повинен був вчинити дії, а саме витребувати у відповідача наявні в нього документи (баланс підприємства) необхідні для проведення експертизи та здійснення захисту порушеного права позивача.
Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати вищевикладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи з урахуванням правової природи спірних рішень, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.
Керуючись статтями 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03 жовтня     2017 року скасувати.
3. Справу № 902/710/16 передати на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець 
Судді                                                                                                     Г. Вронська
                                                                                                    В. Студенець