Постанова 
Іменем  України
 
11 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 296/610/16-ц
 
провадження № 61-11958св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,   Штелик С.П.,
 
учасники справи:
боржник (скаржник) - ОСОБА_4,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Файдов Олександр Миколайович,
заінтересовані особи: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальна Державна інспекція з питань праці у Житомирській області, Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М.,    Кочетова Л. Г., Товянської О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Файдова О.М. (далі - державний виконавець Файдов О. М., державний виконавець), яку в подальшому неодноразово уточнював. 
У скарзі зазначено, що в рамках зведеного виконавчого провадження                  № ЄДРВП 35587429 по виконанню деяких постанов у справах про адміністративні правопорушення та виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира від 13 травня 2013 року у справі № 296/3771/12-ц, державний виконавець Файдов О. М реалізував на електронних торгах належну боржнику ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 
Описані дії скаржник вважає неправомірними, оскільки державний виконавець не врахував того, що боржник має інше майно, на яке у першу чергу мало бути звернуто стягнення.
Водночас вказано, що виконавче провадження в частині виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення здійснювалося з 2012 до      2014 року, однак державний виконавець всупереч вимогам пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та              статті 303 КУпАП не закінчив його у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.
Скаржник також стверджував, що після усіх уцінок та спроб продажу його квартири, вона не була реалізована, а стягувачі відмовлялися залишити її за собою, проте державний виконавець Файдов О. М. провів ще одну оцінку квартири та реалізував її з електронних торгів, хоча повинен був повернути стягувачам виконавчі документи без виконання, як того вимагає                 пункт 3 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, ОСОБА_4 обґрунтовував необхідність розгляду його скарги в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, післяуточнення у вересні 2016 року своїх вимог, просив визнати неправомірними такі дії державного виконавця: продаж квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з порушенням вимог черговості звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на цю квартиру для виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення; проведення повторної оцінки та продажу цієї квартири. 
Разом з цим просив визнати недійсними електронні торги з продажу згаданої квартири від 05 грудня 2014 року, 16 січня 2015 року, 06 березня 2015 року, складені за їх результатами протоколи електронних прилюдних торгів від      05 грудня 2014 року № 18152, 16 січня 2015 року № 40543, 06 березня 2015 року № 59167 та свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане ОСОБА_7 
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 05 жовтня    2016 року скаргу задоволено частково.
Визнано дії державного виконавця Файдова О. М. щодо продажу квартири АДРЕСА_1 неправомірними. 
Закрито провадження у справі в частині оскарження дій державного виконавця при виконанні постанов у справах про адміністративні правопорушення у зведеному виконавчому провадженні.
В іншій частині скаргу залишено без задоволення.
Ухвала мотивована тим, що державний виконавець Файдов О. М.при зверненні стягнення на майно боржника порушив порядок черговості звернення, встановлений статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вжив не всіх заходів щодо встановлення належного боржнику майна, на яке може бути звернуто стягнення, не провів належний огляд за місцем його проживання, не встановив наявності чи відсутності в нього майна за місцем проживання, не склав його опису, не вжив заходів щодо встановлення наявності майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про застосування до боржника примусових заходів та заходів матеріального впливу за невиконання вимог державного виконавця.
З приводу решти вимог скаржника зазначено, що дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, тому до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав. ОСОБА_4, оскаржуючи дії державного виконавця та вказуючи на необхідність поновлення його прав шляхом визнання недійсними електронних прилюдних торгів, складених за їх результатами протоколів, свідоцтва про право власності на квартиру, бажає вирішити питання, пов'язане з правом власності на це майно інших осіб.
Водночас суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи скарги про порушення державним виконавцем пункту 3 частини першої статті 37,       статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» при проведенні повторної оцінки майна, оскільки наведені норми Закону регулюють питання зупинення виконавчого провадження та оголошення в розшук.
Висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження в частині оскарження дій державного виконавця при виконанні постанов у справах про адміністративні правопорушення обґрунтовано тим, що ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (далі - Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ) задоволено частково.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 жовтня                  2016 року в частині задоволених вимог ОСОБА_4 скасовано.
Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні вимог про визнання дій державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮФайдова О. М. неправомірними щодо порушення черговості звернення стягнення.
Ухвалу в частині залишення без задоволення скарги щодо визнання недійсними електронних торгів із реалізації квартири АДРЕСА_1 проведених 05 грудня 2014 року, 16 січня та 06 березня 2015 року, протоколів, складених за результатами їх проведення, та свідоцтва про право власності на спірну квартиру,                                        виданого ОСОБА_7, скасовано та залишено скаргу в цій частині без розгляду.
У решті ухвалу залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що державним виконавцем не було порушено порядку черговості звернення на майно боржника, оскільки виконавча дія з опису квартири ОСОБА_4 проводилася у грудні 2013 року в його присутності, зауважень з приводу такого опису він не мав, в установленому законом порядку його не оскаржував, копію акта опису та арешту квартири отримав під розписку. При цьому відповідно до частини п'ятої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин) боржник мав право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, однак він не повідомив державного виконавця про те, що є власником іменних акцій у відкритому акціонерному товаристві «Ярунська сільгосптехніка» загальною номінальною вартістю 13 952,50 грн та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,120 га, яка розташована на території Буківської сільської ради Бобровського масиву-1 Житомирського району Житомирської області. 
Суд апеляційної інстанції виходив також з того, що частина п'ята статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» надавала право саме державному виконавцеві остаточно визначати черговість стягнення на кошти та інше майно боржника. Періодичність проведення перевірки майнового стану боржника була врегульована законодавчо після травня 2015 року, тобто після реалізації квартири з електронних торгів. Державна виконавча служба мала інформацію про наявність у власності боржника лише квартири, тому порушення державним виконавцем черговості при зверненні стягнення на майно боржника не відбулося.
Залишення скарги ОСОБА_4 без розгляду в частині визнання недійсними електронних торгів із реалізації квартири АДРЕСА_1 проведених 05 грудня 2014 року, 16 січня та 06 березня           2015 року, протоколів, складених за результатами їх проведення, та свідоцтва про право власності на спірну квартиру, виданого ОСОБА_7, апеляційний суд обґрунтував тим, що такі вимоги необхідно розглядати в порядку позовного провадження.
В іншій частині вимог скарги апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
21 березня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого   2017 року та постановити нову ухвалу, якою визнати неправомірними дії державного виконавця Файдова О. М. з продажу квартири АДРЕСА_1 у зв'язку порушенням вимог черговості звернення стягнення на майно боржника, визнати недійсними електронні торги з продажу цієї квартири від 05 грудня 2014 року, від 16 січня 2015 року, від 06 березня 2015 року, складені за їх результатами протоколи від 05 грудня 2014 року №18152, 16 січня 2015 року №40543, 06 березня 2015 року                № 59167 та свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане ОСОБА_7 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що боржник не скористався своїм правом запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, зокрема, не повідомив про те, що є власником іменних акцій у відкритому акціонерному товаристві «Ярунська сільгосптехніка» та земельної ділянки для ведення садівництва, зроблені без урахування статті 19 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, та того, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право боржника повідомляти про наявне у нього майно, а не обов'язок. Натомість цим Законом встановлений обов'язок органу державної виконавчої служби проводити стягнення на майно боржника в порядку черговості, чого державним виконавцем дотримано не було. 
Також зазначав, що державний виконавець вжив не всіх заходів щодо встановлення майна боржника, зокрема, з червня 2014 року до 06 березня 2015 року такі запити не робилися взагалі. Не робилися також запити щодо наявості у боржнка цінних паперів, а по запитах щодо права власності на земельну ділянку відповіді не надходили.
Водночас ОСОБА_4 стверджував, що є неправомірними висновки апеляційного суду про те, що його вимоги про визнання недійсними електронних торгів із реалізації квартири АДРЕСА_1 протоколів, складених за результатами їх проведення, та свідоцтва про право власності на цю квартиру повинні розглядатися в порядку позовного провадження. Стверджував, що зазначені вимоги підлягали задоволенню в зв'язку з необхідністю відновлення його права, порушеного неправомірними діями державного виконавця.
Крім того, ОСОБА_4 зазначав про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що полягають в прийнятті до розгляду апеляційної скарги особи, що не була учасником справи та права якої не порушено, Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ, а також необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
01 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Встановлено, і про це свідчать матеріали справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що на виконанні у Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ перебувало зведене виконавче провадження № ЄДРВП 35587429 про стягнення коштів з ОСОБА_4, у якому були об'єднані десять виконавчих проваджень з виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення на загальну суму 5 065,54 грн та два виконавчих провадження з виконання виконавчих листів, виданих Корольовським районним судом м. Житомира в порядку ЦПК України, від 12 червня 2013 року у справі № 296/3771/12-ц та від 28 січня 2015 року у справі №296/6478/14-ц про стягнення на користь ОСОБА_6 32 320 грн та 37 369,14 грн відповідно (на загальну суму 69 689,14грн). 
09 грудня 2013 року належна боржнику квартира АДРЕСА_1 була описана та арештована державним виконавцем               Файдовим О.М. в присутності ОСОБА_4 Боржник прийняв на відповідальне зберігання описане майно, отримав копію акта опису та арешту майна, при цьому будь-яких зауважень з приводу здійсненої виконавчої дії не мав та в подальшому її не оскаржував.
22 січня 2014 року ОСОБА_4 отримав для виконання та до відома постанову державного виконавця про призначення експерта/спеціаліста від 09 січня 2014 року, винесену в зазначеному виконавчому провадженні.
06 березня 2015 року квартира АДРЕСА_1 була реалізована з електронних торгів. 
Відповідно до частини сьомої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Частина п'ята статті 52 цього Закону закріплює право боржника запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. При цьому черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 не скористався наданим йому зазначеною нормою Закону правом та не повідомив державного виконавця про наявність у нього на праві власності іменних акцій у відкритому акціонерному товаристві «Ярунська сільгосптехніка» і земельної ділянки для ведення садівництва, не просив звернути стягнення на них.
Під час розгляду скарги ОСОБА_4 по суті, суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені положення Закону та обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця у зв'язку з відсутністю в його діях порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець з червня 2014 року до 06 березня 2015 року не проводив перевірки майнового стану боржника, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки періодичність таких запитів була врегульована на законодавчому рівні вже після реалізації квартири боржника.
Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до пункту 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року    № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Отже правильними є також висновки апеляційного суду про те, що вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів із реалізації квартири АДРЕСА_1, протоколів, складених за результатами їх проведення, та свідоцтва про право власності на цю квартиру повинні розглядатися в порядку позовного провадження, оскільки є вимогами про право та не можуть бути предметом судового розгляду у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам по справі надана належна правова оцінка.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваної ухвали не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,     § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька 
 
Судді                                                                                                             А. О. Лесько 
 
С. Ю. Мартєв 
 
І. М. Фаловська
 
С. П. Штелик