Постанова
Іменем України 
 
06 березня 2018 р.
м. Київ
справа № 236/3112/15
провадження № 51-1036км18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 12015050420000572 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , громадянина України, котрий народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Краснолиманського району Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2015 року, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, затверджено угоду про примирення, укладену під час досудового розслідування 29 вересня 2015 року між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та засудженим ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вироком також ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 травня 2017 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_6 та скасовано вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2015 року, яким затверджено угоду про примирення між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 із засудженим ОСОБА_7 . Кримінальне провадження направлено прокурору для завершення досудового розслідування в загальному порядку.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року ухвалу місцевого суду скасовано та постановлено нову, якою відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_6 про скасування вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2015 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону танеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року, залишити без змін ухвалу суду першої інстанції від 05 травня 2017 року або призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції незаконно та необґрунтовано скасував ухвалу місцевого суду від 05 травня 2017 року та прийшов до помилкового висновку про те, що у потерпілих були відсутні претензії матеріального та морального характеру до засудженого. На думку потерпілої, апеляційний суд не взяв до уваги і те, що остання при підписанні угоди про примирення думала, що по завершенні лікування засуджений відшкодує їй всі понесені витрати, а тому апеляційним судом зроблено необґрунтований висновок щодо дотримання ОСОБА_7 умов укладеної угоди про примирення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_10 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч. 3 ст. 476 КПК України суд своєю ухвалою скасовує вирок, яким затверджена угода, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що засуджений не виконав умови угоди. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування.
Як вбачається з кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із клопотанням про скасування вироку місцевого суду, яким затверджено угоду про примирення, укладену під час досудового розслідування між потерпілими та засуджениму зв`язку із невиконанням останнім умов зазначеної вище угоди. Ухвалою цього суду від 05 травня 2017 року клопотання потерпілої було задоволено, вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасовано, кримінальне провадження постановлено направити прокурору Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області для завершення досудового розслідування в загальному порядку.
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 травня 2017 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_6 . 
Переглядаючи зазначене кримінальне провадження в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу місцевого суду від 05 травня 2017 року, апеляційний суд правильно послався на те, що потерпілою ОСОБА_6 не доведено факту невиконання ОСОБА_7 умов угоди про примирення, укладеної 29 вересня 2015 року.
При цьому судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що зі змісту угоди про примирення не вбачається, що на день її укладення потерпілі мали будь-які претензії матеріального чи морального характеру до ОСОБА_7 , а тому апеляційний суд дійшов правомірного висновку про те, що не зазначення в тексті угоди про примирення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та строк її відшкодування, не є підставою для скасування вироку місцевого суду на підставі угоди.
Апеляційним судом також правильно дано оцінку тому, що потерпілі в судовому засіданні добровільно уклали угоду про примирення, яка відповідає вимогам ст. 471 КПК України, що вони цілком розуміли наслідки укладення та затвердження судом угоди.
При цьому, апеляційним судом були спростовані твердження потерпілої ОСОБА_6 про те, що потерпілі не повною мірою розуміли зміст угоди про примирення, оскільки переймалися проблемами власного здоров`я, були непрацездатними, потребували коштів на лікування, не користувалися правовою допомогою, були особами молодого віку без належної правової освіти. В обґрунтування цього апеляційний суд правильно зазначив, що потерпілим як на стадії досудового розслідування, так і у судовому засіданні були роз`яснені їх права як потерпілих, передбачені ст. 56 КПК України, в тому числі й право мати представника для захисту їх прав та законних інтересів.
 
Тобто, апеляційний суд зробив правильний висновок, що місцевий суд при затвердженні угоди з`ясував, що ця угода укладалася сторонами добровільно і не є наслідком застосування до потерпілих насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії, будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені угодою.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вивченням кримінального провадження встановлено, що у ньому не міститься ніяких даних, які б дозволили суду касаційної інстанції дійти протилежного висновку та такі дані не наведені потерпілою у касаційній скарзі.
Окрім того, у касаційній скарзі потерпіла не зазначає про наявність таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення судом касаційної інстанції, як про це просить особа, що подала касаційну скаргу.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що потерпіла ОСОБА_6 не позбавлена можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про стягнення з ОСОБА_7 завданих ним матеріальних збитків.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд 
ухвалив: 
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року у кримінальному провадженні за № 12015050420000572 щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 – без  задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_3                                   ОСОБА_2