ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2018 року 
Київ
справа №П/811/599/16
адміністративне провадження №К/9901/33158/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року (суддя Брегей Р.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року (судді: Щербак А.А. (головуючий), Дурасова Ю.В., Баранник Н.П.) у справі №П/811/599/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Кіровоградської об'єднаної       державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної   державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000094000 від 22 лютого 2016 року, яким щодо позивача застосовано штрафну санкцію за порушення законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв у сумі 17   000,00 грн.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, позов залишено без задоволення.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивоване тим, що наказ контролюючого органу про проведення фактичної перевірки позивача був прийнятий на підставі  пп. 80.2.5. п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), за результатами якої було встановлено порушення позивачем законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв, тому податкове повідомлення-рішення №0000094000 від 22 лютого 2016 року контролюючим органом було прийнято правомірно.
Не погодившись із судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі № П/811/599/16 та прийняти нове рішення, яким направити судову справу на новий розгляд. У касаційній скарзі позивач посилається на необґрунтованість спірних судових рішень, необ'єктивний аналіз судами обставин справи та оцінку поданих доказів, а також на те, що судами невірно оцінено подані докази, що у своїй сукупності призвело до порушень судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень.
Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Судами першої та другої інстанцій встановлено, що відповідно до наказу керівника контролюючого органу № 56 від 20 січня 2016 року про проведення фактичної перевірки об'єкта торгівлі та громадського харчування (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1) де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, прийнятого на підставі пп. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України, перевірці підлягало: дотримання правил реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів; дотримання цінової політики стосовно розміру реалізації алкогольних напоїв; дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв; дотримання порядку оформлення трудових відносин з працівниками.
Згідно з вказаним наказом фактична перевірка була проведена 21 січня 2016 року, під час якої ревізором була здійснена контрольна розрахункова операція.
Відповідно до змісту акту проведення контрольної розрахункової операції ревізор ОСОБА_5 здійснив покупку 200 грам горілки на загальну суму 44,00 грн, розрахунковий документ на яку не видавався. Ревізор здійснив розрахунок грошовою купюрою номіналом  50,00 грн, отримавши решту у сумі 6,00 грн. Особа, яка здійснила розрахункову операцію, відмовилась назвати себе та підписувати будь-які документи. Під час опису готівкових коштів на місці проведення розрахунків виявлено 44,00 грн. Крім того, ревізорами було встановлено, що в день проведення фактичної перевірки реєстратор розрахункових операцій не використовувався. Зазначені обставини справи також були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та виявленням ревізорами і працівниками поліції, в приміщені в якому проводилась фактична перевірка, алкогольних напоїв та суми коштів, сплаченої за придбання алкогольних напоїв.
За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт №3/2100/НОМЕР_1, яким встановлені порушення позивачем вимог   ч. 12 ст. 15 Закону України «Про Державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон України № 481/95-ВР) в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000,00 грн. У зв'язку з виявленими порушеннями, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000094000 від 22.02.2016, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 17   000,00 грн.
Згідно з положеннями пп.   80.2.5   п.   80.2   ст.   80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до пп. 75.1.3. п. 75.1. ст. 75 ПК України (в редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до п. 81.1. ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: 1) направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; 2) копії наказу про проведення перевірки; 3) службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Відповідно до   ст. 15 Закону України № 481/95-ВР   контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього   Закону   здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до   ПК України.
Згідно п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17    Закону України «Про Державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995,   затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Згідно із п.п.191.1.4 п.191.1   ст.191 ПК України   визначено, що функцією контролюючих органів є, зокрема, здійснення контролю за встановленим законом порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), порядку розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону та здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів.
Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що контролюючим органом в межах повноважень, наданих йому Законами України, та у відповідності до них було прийнято податкове повідомлення - рішення №0000094000 від 22.02.2016 за ч. 12 ст. 15   Закону України «Про Державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995   в розмірі 17   000,00 грн., тоді як позивач не надав жодних доказів неправомірності дій контролюючих органів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі № П/811/599/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду