Постанова 
Іменем України
 
21 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 127/6917/16-ц
провадження № 61-12475св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, військова частина НОМЕР_1 , 
 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, військова частина НОМЕР_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці (далі – КЕВ м. Вінниці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про виселення відповідачів із службової квартири АДРЕСА_1 із наданням іншої службової квартири АДРЕСА_2 .
 
Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі ордеру, виданого на ім`я військовослужбовця  ОСОБА_4 , надано службову квартиру АДРЕСА_1 , яка була розподілена   ОСОБА_4 та членам його сім`ї у зв`язку із проходженням ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .
 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 розірвано, неповнолітні діти:   ОСОБА_3 та    ОСОБА_2 , залишилися проживати разом із матір`ю.
 
ОСОБА_4 не є членом сім`ї відповідачів та проходить військову службу в іншій військовій частині НОМЕР_3 , а його колишня дружина –       ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .
 
На засіданні житлової комісії Вінницького гарнізону від 15 березня 2016 року вирішено запропонувати   ОСОБА_1 службову квартиру АДРЕСА_2 .
 
Ураховуючи викладене, КЕВ м. Вінниці просив виселити відповідачів із службової квартири АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла – службової квартири АДРЕСА_2 . 
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до КЕВ м. Вінниці та військової частини НОМЕР_1 , уточнивши позовні вимоги, просила зобов`язати КЕВ м. Вінниці та військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерозподілу їй службової квартири АДРЕСА_1 разом з неповнолітніми дітьми, посилаючись на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року, яким відмовлено в її виселенні із спірної службової квартири без надання іншого житла.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року в задоволенні позову КЕВ м. Вінниці відмовлено. 
 
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано КЕВ м. Вінниці та військову частину НОМЕР_1 в особі начальника гарнізону вчинити дії щодо перерозподілу квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до положень п. 3.3. та п. 3.4. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Відмовляючи в задоволенні позову КЕВ м. Вінниці та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що запропонована КЕВ м. Вінниці службова квартира АДРЕСА_2 як інше житло погіршить умови  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
 
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, в задоволенні позову КЕВ м. Вінниці та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до статті 126 ЖК України виселення із службового жилого приміщення з наданням іншого службового жилого приміщення може мати місце лише у випадках, передбачених частиною другою цієї статті. В усіх інших випадках надається інше жиле приміщення, тобто таке, що не має статусу службового. 
 
У касаційній скарзі КЕВ м. Вінниці, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов КЕВ м. Вінниці задовольнити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спірна службова квартира АДРЕСА_1 була розподілена ОСОБА_4 та членам його сім`ї. Оскільки рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 грудня 2010 року шлюб між   ОСОБА_4 і ОСОБА_1 розірвано, то відповідачі мають бути виселені зі спірної квартири.  
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням командира військової частини НОМЕР_2 від 01 грудня 2008 року   ОСОБА_4 було розподілено службову квартиру  АДРЕСА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_2 , 2004 року народження, син ОСОБА_3 , 2002 року народження (а. с. 41).
 
На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 січня 2009 року за № 104 на ім`я ОСОБА_4 було видано ордер № 0056 від 23 січня 2009 року (а. с. 40).
 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було розірвано (а. с. 8).
 
02 вересня 2013 року та 07 листопада 2014 року   ОСОБА_1 зверталася до начальника КЕВ м. Вінниці і начальника Вінницького гарнізону відповідно з рапортами про переоформлення ордера на спірну службову квартиру на її ім`я.
 
Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника КЕВ м. Вінниці від 03 жовтня 2013 року № 2962 у перерозподілі службового житла  ОСОБА_6 було відмовлено (а. с. 42).
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року у позові військової частини НОМЕР_2 про виселення ОСОБА_1 разом з дітьми із спірної службової трикімнатної квартири без надання іншого житла  відмовлено (а. с. 43-48).
 
15 березня 2016 року на засіданні житлової комісії Вінницького гарнізону вирішено запропонувати розподіл службової квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с. 64). 
 
У повідомленні тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 вказується про те, що відповідно до наказу начальника Вінницького гарнізону № 13 від 15 квітня 2016 року службова квартира АДРЕСА_2 розподілена військовій частині НОМЕР_2 , а відповідно до витягу до протоколу № 5 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 19 квітня 2016 року зазначена квартира розподілена полковнику ОСОБА_7 зі складом сім`ї три особи: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_7 , 2007 року народження (а. с. 180).
 
Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. А відповідно до частини четвертої цієї статті суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Конституція України у частині третій статті 47 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
За змістом статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
 
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України «ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом». Згідно з частиною першою та другою статті 109 ЖК України «виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. … Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду».
 
Відповідно до статті 124 ЖК України «робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, … підлягають виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення».
 
Однак стаття 125 ЖК України визначає перелік осіб, які не можуть бути виселені зі службового житла у випадках, передбачених статтею 124 цього кодексу, без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними (абзац сьомий статті 125 ЖК України).
 
За змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою… Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
 
Отже, оскільки,     ОСОБА_2 її донька ОСОБА_2 , 2004 року народження, син ОСОБА_3 , 2002 року народження вселилися у службову квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру, постійно проживають і зареєстровані там, то вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена квартира є їхнім «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.
 
Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які апеляційним судом правильно застосовано.
 
За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

                                                                                                              Д. Д. Луспеник