Постанова
Іменем України
21 березня 2018 року 
м. Київ
справа № 310/2405/15-ц  
провадження № 61-7237св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,             Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4;
представники позивача: ОСОБА_5; ОСОБА_6;
відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»; 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у складі судді Дністрян О. М. від 07 липня 2017 року      та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В., від 02 листопада 2017 року,
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення коштів за договором банківського вкладу. 
Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2014 року між нею та     ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», за умовами якого вона внесла грошові кошти у розмірі 8 623 доларів США під 12,50 % річних строком на три місяці, тобто до 20 лютого 2015 року. Після закінчення строку банківського вкладу банк грошові кошти не повернув, на її вимогу про їх повернення не реагував.
У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти за договором-заявою від 20 листопада 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» у розмірі 8 623 доларів США, проценти за лютий 2015 року у розмірі 58 доларів           88 центів США, проценти за користування банком належними їй грошовими коштами за період з 21 лютого 2015 року по 6 липня 2015 року у розмірі    325 доларів 76 центів США та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з 21 лютого 2015 року по 6 липня       2015 року у розмірі 96 доларів 39 центів США. 
Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором-заявою від 20 листопада 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» у розмірі 8 623 доларів США, проценти за лютий 2015 року у розмірі 58 доларів 88 центів США, що еквівалентно 237 518,81 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
У травні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення. 
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області                     від 07 липня 2017 року заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня       2015 року залишено без розгляду. 
Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем безпідставно пропущено процесуальний строк звернення до суду із такою заявою, не заявлено клопотання про поновлення цього строку та не наведено підстав, які б свідчили про поважність причин його пропуску. При цьому копію заочного рішення відповідачем отримано завчасно.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено, ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року залишено без змін. 
Погоджуючись із судовим рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що відповідач знав про ухвалене заочне рішення суду, копію якого отримав 2 листопада 2015 року, а тому визначений законом десятиденний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду для відповідача закінчився 12 листопада 2015 року, тоді як із такою заявою він звернувся до суду лише 31 травня 2017 року. При цьому відповідачем не порушено питання про поновлення цього строку та не наведено поважних підстав для його поновлення. 
У касаційній скарзі, поданій 29 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували доводів заявника про те, що із заявою про перегляд          заочного рішення суду звернувся представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який участі у справі не приймав, а не банк, і про існування оскаржуваного заочного рішення суду йому стало відомо лише 15 травня 2017 року внаслідок подання стягувачем заяви про включення її до реєстру кредиторів, до якої й було долучено копію заочного рішення. Тому десятиденний строк, визначений статтею 228 ЦПК України (2004 року), заявником не пропущено. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої та другої статті 228 ЦПК України (2004 року) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення   може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. 
Згідно частини першої та другої статті 72 ЦПК України (2004 року) право      на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. 
Судами встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було обізнане про час і місце розгляду справу, за результатами якого було ухвалено 22 жовтня 2015 року заочне рішення.
Копію зазначеного рішення було направлено відповідачу рекомендованим листом від 28 жовтня 2015 року і вручена уповноваженій особі 02 листопада 2015 року (а. с. 88-89). 
15 грудня 2015 року ОСОБА_4 отримала виконавчий лист і пред'явила його до виконання. 
31 травня 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення. 
З огляду на викладене, суди на підставі вищевказаних положень процесуального законодавства дійшли правильного висновку про те, що заявником подана заява про перегляд заочного рішення від 22 жовтня    2015 року після значного закінчення процесуального строку на її подання, а саме 31 травня 2017 року, і клопотання про поновлення цього строку із зазначенням підстав для його поновлення відповідачем не заявлено. При цьому копію оскаржуваного заочного рішення суду заявником було отримано завчасно. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені.
Доводи касаційної скарги про те, що із заявою про перегляд заочного рішення суду звернулася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який участі у справі не приймав, а не банк, який був відповідачем у справі, законність ухвал судів першої та апеляційної інстанцій не спростовує, так як згідно зі статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені банку, а не від свого імені, представляє банк без довіреності, тобто стороною у справі був, є і залишається ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник
 
Ю. В. Черняк