Постанова 
Іменем України
28 березня 2018 року
м. Київ
справа № 495/9431/15-ц
провадження № 61-11945св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
представник відповідача - ОСОБА_7,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Гайда-Герасименко О. Д. від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Гайворонського С. П., від 26 січня 2017 року
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування.
 
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік 
ОСОБА_8, до дня смерті чоловіка вони проживала однією сім'єю та вели спільне господарство. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді - гаражу, квартири, автомобіля та земельної ділянки, але за своє життя чоловік заповіт не склав. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, відповідач є донькою померлого від першого шлюбу, яка також входить до спадкоємців за законом першої черги.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не приймала участі у майновому утриманні свого батька у період часу коли він був майже непрацездатний та потребував майнового забезпечення у зв'язку із тяжким захворюванням та його ускладненням, яке супроводжувалось постійним перебуванням на лікарняному, як в лікарні, так і на амбулаторному лікуванні вдома, не приймала участі у догляді, не цікавилась його станом здоров'я, не відвідувала, не підтримувала, зволікала своїми обов'язками та не надавала майнової допомоги під час проведення організації поховання та не приймала участі в них. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд усунути ОСОБА_6 від права на спадкування спадщини спадкодавця ОСОБА_8 за законом.
 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем не доведено факту звернення до відповідача з вимогою про допомогу та ухилення відповідача від її надання, а саме по собі твердження позивача про те, що відповідач за життя спадкодавця не відвідувала його чи відвідувала дуже рідко та не надавала йому допомоги не може бути безумовною підставою для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування за законом.
 
У березні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі та неправильно застосовано норми матеріального права.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що 10 лютого 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 10 лютого 2009 року серія НОМЕР_2.
ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_8 від першого шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження                       від 22 серпня 2002 року серія НОМЕР_5 та свідоцтвом про шлюб                              від 19 грудня 1997 року серія НОМЕР_4.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 09 січня 2015 року серії НОМЕР_3.
Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина у вигляді - гаражу 
АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2; автомобіля «Fiat Nuova Doblo», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та земельної ділянки НОМЕР_6, розташованої у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області.
За своє життя померлий ОСОБА_8 заповіту не складав.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є дружина померлого - ОСОБА_4 та донька померлого від першого шлюбу - ОСОБА_6
 
Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України (2004 року), дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин для застосування частини п'ятої статті 1224 ЦК України, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_6 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані.
 
Крім того, судами попередніх інстанцій було роз'яснено позивачу його право вимоги до відповідача у відшкодуванні понесених нею витрат на лікування та поховання померлого, рівно як і навпаки у відповідності до вимог статті 1232 ЦК України.
 
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області 
від 26 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                            В. М. Коротун 
В. П.Курило
М. Є.Червинська