Постанова
Іменем України
 
21 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 751/338/17-ц
провадження № 61-1331 св 17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного  суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2017 року у складі судді Овсієнко Ю. К. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А., Тагієва С. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини 
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист інтересів дитини шляхом зобов'язання вчинити дії.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю.
 
ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у Дитячій міській поліклініці № 1 Чернігівської міської ради та має ортопедичне захворювання (діагноз «Кіфоскаліотична постава»). Крім того, дитина часто хворіє простудними та вірусними захворюваннями. Згідно з рекомендаціями зазначеного медичного закладу вона потребує систематичних занять лікувальною фізкультурою та плаванням під наглядом спеціалістів, а також санаторно-курортного оздоровлення. 
 
Вказував на те, що мати дитини - ОСОБА_2, не дотримується зазначених рекомендацій, зокрема не влаштувала дитину на заняття з плавання та на лікувальну фізкультуру, жодного разу не зверталася із заявою про отримання путівки на санаторно-курортне оздоровлення дитини до медичного закладу, де перебуває на обліку дитина та систематично відмовлялася від отримання путівок, що пропонувалися їй у поліклініці для дитини під час медичних обстежень. 
 
Ураховуючи, що така недбалість відповідача негативно впливає на фізичний розвиток дитини і може зумовити виникнення у неї невиправних вад у майбутньому, при цьому він немає можливості особисто дбати про здоров'я дитини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: зобов'язати ОСОБА_2 піклуватися про здоров'я доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом забезпечення перебування дитини у санаторно-курортних закладах відповідно до медичних показань та згідно із путівками закладу охорони здоров'я за місцем диспансерного нагляду дитини;шляхом забезпечення відвідування дитиною не менше двох занять з лікувального плавання щотижня тривалістю по сорок п'ять хвилин кожне у закладах та під наглядом спеціалістів відповідного профілю, при умові відсутності протипоказань закладу охорони здоров'я за місцем диспансерного нагляду дитини; шляхом забезпечення відвідування дитиною не менше двох занять з лікувальної фізичної культури щотижня тривалістю по тридцять хвилин кожне у закладах та під наглядом спеціалістів відповідного профілю, при умові відсутності протипоказань закладу охорони здоров'я за місцем диспансерного нагляду дитини.
 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 
2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів неналежного піклування ОСОБА_2 про здоров'я їхньої спільної дитини та не забезпечення нею належного догляду.
 
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог є законним та обґрунтованим.
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 
29 серпня 2017 рокута ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 
2 листопада 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що здійснені відповідачем дії щодо виховання дитини спрямовані на профілактику виявлених у неї захворювань, а не на їх лікування. При цьому судами безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотань про забезпечення доказів, не прийнято рішення про визнання загальновідомими обставин щодо важливості постави у показниках здоров'я і розвитку, та не з'ясували думку дитини щодо питань, які стосуються її особисто.
 
У лютому 2018 року до Верховного Суду найшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, які обґрунтовувалися тим, що вона належним чином здійснює догляд за дитиною, забезпечує проходження нею необхідних медичних оглядів, виконує рекомендації та призначення лікарів. Зазначала, що дитина страждає від численних позовів ОСОБА_1, а тому немає необхідності у заслуховуванні її думки в суді. 
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 24 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров'я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров'я. Держави-учасниці намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлена свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров'я.
 
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша, друга статті 27 Конвенції про права дитини).
 
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
 
Відповідно до частини першої статті 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 липня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 
 
Від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 
2013 року шлюб між сторонами розірвано.
 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишилась проживати разом із матір'ю.
 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 
2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року, визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення зустрічей батька з дитиною щотижня у четвер та суботу з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. за умови задовільного стану здоров'я дитини, повідомлення матері дитини про її місце перебування, повернення дитини за місцем проживання матері у визначений час та з дотриманням розкладу навчання, відвідування гуртків, режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку.
 
ОСОБА_3 неодноразово була обстежена лікарями дитячої поліклініки 
№ 1 Чернігівської міської ради, зокрема, лікарем-ортопедом, який встановив, що дитина має порушення постави, а саме - кіфосколіотичну поставу. Зазначений діагноз встановлено 7 жовтня 2015 року, у зв'язку із чим дитину поставлено на диспансерний облік. У подальшому діагноз уточнено на «Кіфоз позиційний М40.0» та рекомендовано вжиття таких заходів: лікувально-фізична культура (ЛФК), лікувальне плавання, масаж, проходження оглядів лікарем-ортопедом кожні 6 місяців, а також санаторно-курортне лікування.
 
Згідно відповіді Дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради
№ 01-16/185 від 10 лютого 2017 року протягом 2016 року ОСОБА_3 перенесла гострі респіраторні вірусні інфекції 4 рази, стан здоров'я дитини останнім часом не погіршився, дитина оглянута лікарем ортопедом: 22 червня 2016 року, 23 грудня 2016 року; мати дитини, ОСОБА_2 належним чином здійснює догляд за дитиною.
 
З відповіді Дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради 
№ 01-16/632 від 06 червня 2017 року вбачається, що з початку 2017 року дитина ОСОБА_3 з приводу хвороб до ДП № 1 ЧМР не зверталась; останній раз огляд лікарем-ортопедом Дитячої міської поліклініки № 1 - 
31 травня 2017 року, діагноз: «Кіфосколіотична постава». Наступна дата огляду лікарем-ортопедом через 6 місяців. Зі слів дільничного лікаря протипоказань щодо занять дитиною танцями та хореографією немає. Можливість проходження ЛФК у Дитячій поліклініці № 1 тимчасово відсутня через ремонтні роботи в поліклініці. У Дитячій міській поліклініці № 1 Чернігівської міської радибасейну для занять з плавання немає.
 
Згідно відповіді Дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради 
№ 01-29/718 від 29 червня 2017 року дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку з діагнозом: «Кіфоз позиційний М40.0.», лікарем-ортопедом призначався курс амбулаторного лікування (масаж, ЛФК, електропроцедури, заняття з плавання). У Дитячій міській поліклініці № 1 Чернігівської міської радибасейну для занять з плавання немає.
 
Відповідно до довідок Чернігівського ліцею № 32, протягом 
2016-2017 навчального року ОСОБА_3 разом з класом раз на тиждень відвідувала басейн та займалась уроками плавання.
 
З повідомлення  Обласного палацу дітей та юнацтва № 01-23/67 від 23 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, з вересня 2012 року по час надання довідки регулярно відвідує заняття хореографічного колективу «Квітка» Чернігівського обласного палацу дітей та юнацтва. До гуртка дитину восени 2012 року записала мати ОСОБА_2, яка регулярно сплачує організаційні та благодійні внески. Заняття відбуваються 3 рази на тиждень по 2 академічні години, передбачають різноманітні хореографічні вправи, в тому числі вправи для коригування постави дітей, які сприяють профілактиці та усуненню порушень постави.
 
Відповідно до довідки Дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради від 31 травня 2017 року дитина ОСОБА_3, яка має діагноз «Кіфосколіотична постава», немає протипоказань щодо занять танцями та хореографією, рекомендована основна група для занять фізкультурою.
 
У період з 1 липня 2015 року по 16 липня 2015 року, ОСОБА_3 проходила курс санаторно-курортного лікування в санаторії СБУ «Одеса» з діагнозом: основний - хронічний ринофарингит період ремісії, супутній - порушення постави. Було проведено обстеження та лікування, в тому числі фізіотерапевтичні процедури хребта, курс ЛФК та масажу. Путівки до вказаного санаторію було отримано на ім'я ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3.
 
Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 належним чином здійснює свої батьківські обов'язки, забезпечує проходження дитиною необхідних медичних оглядів, виконує рекомендації та призначення лікарів, доказів, які б свідчили про погіршення здоров'я дитини у зв'язку з неналежним доглядом за нею не надано, а тому відсутні підстави для висновку про порушення прав малолітньої ОСОБА_3, в інтересах якої ОСОБА_1 звернувся з позовом.
 
Доводи касаційної скарги, що відповідачем здійснюються профілактичні, а не лікувальні заходи є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 дотримується рекомендацій, призначених лікарями: лікувально-фізична культура, лікувальне плавання, масаж, проходження оглядів лікарем-ортопедом кожні 6 місяців, санаторно-курортне лікування.
 
Посилання у касаційній сказі, як на підставу для скасування оскаржуваних рішень, на неправомірну відмову судів попередніх інстанцій у задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом зобов'язання відповідача забезпечити медичний огляд дитини не заслуговують на увагу, ураховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для висновку щодо стану здоров'я дитини, виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків та її піклування про здоров'я дитини.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не розглянули його клопотання щодо постановлення ухвали про визнання загальновідомими обставин у формі певних знань людини про її здоров'я, зокрема, що «Постава є одним з важливих показників здоров'я хребта людини…», що на його думку, утруднило доведеність ним позовних вимог, є безпідставними, оскільки не постановлення судами попередніх інстанцій такої ухвали не вплинуло на правильність висновків судів при вирішенні спору по суті. 
 
Щодо посилань в касаційній скарзі на не з'ясування судами думки дитини щодо питань, які стосуються її особисто, то такі твердження є непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, та можливий психологічно травматичний вплив на неї при з'ясуванні таких питань у суді.
 
З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 
2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                         В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                             В. О. Кузнєцов
 
                                                                                              А.С. Олійник
 
                                                                                              О.В. Ступак
 
Г. І. Усик