ПОСТАНОВА
Іменем України

19 квітня 2018 року 
м. Київ
справа №205/3967/14-а
адміністративне провадження №К/9901/9981/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Стародуба О.П.,
суддів: Анцупової Т.О., Кравчука В.М.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014р. (суддя - Мовчан Д.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015р. (судді - Суховаров А.В., Головко О.В., Ясенова Т.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, треті особи: Дніпропетровський інститут "Міжрегіональна академія управління персоналом", Приватне акціонерне товариство "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом", про зобов'язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в:
У травні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його таким, що не отримував ваучер для отримання другої вищої освіти за рахунок держави, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України  №207 від 20.03.2013р. «Про затвердження порядку видачі ваучерів для підвищення конкурентоспроможності осіб на ринку праці» та зобов'язати відповідача видати ваучер на його ім?я для продовження оформлення документів на новий 2014-2015 учбовий рік.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на його звернення відповідачем було видано ваучер для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці. З метою реалізації свого права на проходження підвищення кваліфікації, позивачем із ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» було укладений Договір № 11дн/12-13п від 18.12.2013р., а наказом від 18.12.2013р. №4856-н його зараховано на навчання (початок навчання вважати 18.12.2013р.). Разом з тим, наказом Ленінського районного центру занятості м. Дніпропетровська за №131222053 рішення про видачу позивачеві відповідного ваучеру було   скасовано, на тій підставі, що на момент початку занять,   ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом», не було отримано відповідної ліцензії Міністерства освіти, 22.12.2013р. 
  Враховуючи вказані обставини, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати його таким, що не отримав ваучер для отримання другої вищої освіти за рахунок держави, як це передбачено Постановою Кабінету Міністрів за №207 від 20.03.2013р. «Про затвердження Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці», та зобов'язати Ленінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська видати ваучер на його  ім'я для продовження оформлення документів на новий, 2014-2015 учбовий рік.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015р., позов задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 таким, що не отримував ваучер для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці згідно Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 207.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
З ухваленими у справі судовими рішеннями не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що Порядком видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці передбачено тільки одноразове отримання (видача) ваучера. Позивач скористався наданим йому правом на отримання ваучера, водночас, у зв'язку відсутністю у навчального закладу відповідної ліцензії на провадження діяльності з надання освітніх послуг, відповідачем було прийнято рішення про скасування наказу про видачу позивачу ваучера. 
Також посилався на те, що обов'язок вибору навчального закладу та фактичного використання ваучера покладено на особу, яка отримала ваучер. Позивач з 2011 року працює викладачем у в ПАТ «Міжрегіональна академія управління персоналом», а тому повинен був знати про відсутність ліцензії у даного навчального закладу, перевірити або дізнатися про наявність відповідної ліцензії. Однак позивачем не було вжито заходів для отримання відповідної інформації для фактичної реалізації отриманого ваучера.
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до статті 30   Закону України   «Про зайнятість   населення»   (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що   особи віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менше 15 років, мають право до досягнення встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку на одноразове отримання ваучера для підтримання їх конкурентоспроможності шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності. 
Вибір професії (спеціальності) із затвердженого переліку, форми та місця навчання здійснюється особою. 
Порядок видачі територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, ваучерів та перелік професій, спеціальностей та напрямів підвищення кваліфікації, для навчання за якими може бути виданий ваучер, затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. №207 затверджено Порядок видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці. (далі - Порядок)
Відповідно до пункту 1 Порядку право на одноразове отримання ваучера мають особи до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " пенсійного віку.
Пунктами 3, 4 Порядку встановлено, що на підставі ваучера здійснюються перепідготовка, спеціалізація, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями згідно з пріоритетними видами економічної діяльності, підготовка на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні.
Навчання здійснюється професійно-технічними та вищими навчальними закладами, підприємствами, установами та організаціями, які мають ліцензію на провадження діяльності з надання освітніх послуг, свідоцтво про атестацію або сертифікат про акредитацію за затвердженим Кабінетом Міністрів України переліком професій, спеціальностей та напрямів підвищення кваліфікації, для навчання за якими може бути виданий ваучер, і є резидентами.
Судами встановлено, що відповідно до наказу відповідача від 23.09.2013р. №130923053 позивачу видано одноразово ваучер №4590053 для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці у спосіб проходження підвищення кваліфікації за спеціальністю «програмне забезпечення систем».
18.12.2013р. між позивачем та ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом»    укладено Договір №11дн/12-13п відповідно до якого навчальний заклад взяв на себе зобов'язання за рахунок ваучеру №4590053 для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці та власних коштів ОСОБА_2 надати останньому освітню послугу по здійсненню навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», за спеціальністю «програмне забезпечення систем», кваліфікації «інженер - програміст» в інституті на факультеті Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації при МАУП, зі строком навчання 1 рік 6 місяців.   
В подальшому, наказом відповідача від   22.12.2013р. №131222053 скасовано наказ від 23.09.2013р. за №130923053. Підставою для скасування вказаного наказу стало виявлення факту відсутності у навчального закладу ПАТ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» відповідної ліцензії перепідготовки спеціалістів за напрямком «програмне забезпечення систем (7.05010301)».
Не погоджуючись з діями відповідача, внаслідок яких він не змін отримати відповідну освітню послугу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за загальним правилом скасований наказ втрачає чинність не з моменту його скасування, а з моменту його видання, а тому станом на момент розгляду даної справи не існувало жодного чинного наказу, або іншого нормативного акту індивідуальної дії, який би засвідчував обставину видачі позивачеві такого ваучеру, з огляду на що дійшли висновку, що позивача слід визнати  особою, яка не отримувала ваучер для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці.   
При ухваленні рішень, судами було враховано, що такий наказ було скасовано з об'єктивних, незалежних від волі та поведінки позивача причин, і скасування такого наказу призводить до дисбалансу інтересів сторін публічно-правових відносин, оскільки не дивлячись на вільне волевиявлення позивача,   відповідач фактично усунув його від заходів, що спрямовуються на підтримання конкурентоспроможності такої особи на ринку праці. 
Крім того, суди посилались на те, що нормами Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці не передбачена процедура скасування наказів про видачу ваучера, або його відкликання.
В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача видати на ім?я позивача ваучер для продовження оформлення документів на новий 2014-2015 учбовий рік, суди дійшли висновку, що вказані вимоги заявлено позивачем передчасно, оскільки маючи юридичне встановлення того, що позивач не є особою, яка отримувала такий ваучер, для отримання ваучера позивач повинен звернутись до відповідача з відповідною заявою та необхідним пакетом документів.
З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів попередніх інстанцій не  спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що наказ відповідача про видачу ваучера скасовано, скасування наказу про видачу ваучера відбулось з незалежних від позивача причин, та не може бути підставою для позбавлення його гарантованого законом права на підтримання його конкурентоспроможності шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень  без змін.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.П. Стародуб
Т.О. Анцупова
В.М. Кравчук