Постанова
Іменем України 

29 березня 2018 р.
м. Київ
Справа № 415/4783/16-к
Провадження № 51-2946км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання –          ОСОБА_4 ,
прокурора -                                                            ОСОБА_5 
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016130240001722 по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стаханові Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК. 
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 07 липня 2016 року близько 3 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав грошові кошти потерпілої на загальну суму 5374 грн. 96 коп. (в перерахунку на національну валюту України).
Крім того, 12 грудня 2016 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 206», який належить ОСОБА_8 , заподіявши останньому майнової шкоди на суму 430 грн.
Вироком Апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність вироку суду апеляційної інстанції через його суворість, просить вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання скасувати. 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при ухваленні вироку взяв до уваги лише обставини, що обтяжують покарання, при цьому апеляційним судом не враховано, що засуджений вину визнає повністю, щиросердно розкаявся, не перешкоджав розслідуванню, є батьком малолітньої дитини, а також те, що потерпілий ОСОБА_8 претензій до нього немає, оскільки шкода йому повністю відшкодована, а потерпілій ОСОБА_7 шкода відшкодована частково через її від`їзд на постійне проживання до Російської Федерації.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, не підтримала касаційну скаргу засудженого, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначив йому покарання з подальшим звільненням від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК, та у порядку, встановленому ст. 405 КПК, дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є обґрунтованими, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив свій вирок в цій частині, яким призначив ОСОБА_6 4 роки позбавлення волі без подальшого застосування положень ст. 75 КК.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Апеляційний суд, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, погодився з судом першої інстанції, який відповідно до вимог ст. 65 КК врахував: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, його відношення до вчиненого, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.
Поряд з цим, апеляційний суд вказав про безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК, оскільки суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини і вчинив злочин, маючи непогашені судимості, а також те, що він вчинив два епізоди таємного викрадення майна протягом незначного проміжку часу.
Висновки апеляційного суду щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК до ОСОБА_6 є належним чином обґрунтованими.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги засудженого не є слушними, а тому задоволенню не підлягають.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Луганської області від 29 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3