ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2018 року 
Київ
справа №761/2210/14-а
адміністративне провадження №К/9901/12540/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Гімона М.М.,  Мороз Л.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах   ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Епель О.В., Желтобрюх І.Л., Карпушової О.В. від 27.01.2016 у справі №761/2210/14-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду Укоаїни м. Київ    про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії військовослужбовця.,

УСТАНОВИВ:

В січні 2014 року представник ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом в інтересах позивача  про визнання незаконними та неправомірними рішення, дій та бездіяльності Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві щодо несвоєчасної та неповної виплати пенсії; зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю, здійснити перерахунок виплаченої пенсії, починаючи з 01.10.2011 та доплатити пенсію до розмірів: з 01.10.2011  по 30.06.2012 - до 2417,20 грн. в місяць, з 01.07.2012 по 31.08.2012  - до 2651,57 грн. в місяць; з 01.09.2012 по 31.12.2012 - до 2938,22 грн. в місяць; з 01.01.2013 по 30.11.2013 - до 3124,80 грн. в місяць; з 01.12.2013 - до суми не меншої, ніж 3124,80 грн. в місяць та проводити щомісячну виплату пенсії за вислугу років без дискримінації за ознакою місця проживання, у відповідності до законодавства України щодо умов, норм, перерахунку і порядку пенсійного забезпечення громадян України, які перебували на військовій службі, через банківський (поточний, пенсійний, картковий та інший) рахунок в будь-якому банку, діяльність якого не заборонено законодавством України, з правом закриття та відкриття нових рахунків, зміни реквізитів.
Крім того, просив  постановити окрему ухвалу і направити її до слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про правопорушення, які здійснюються посадовими особами ГУ ПФУ в м. Києві за ознаками ст.ст.175, 367, 382 КК України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та при необхідності притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких буде визнано протиправними.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при проведенні нарахування та виплати пенсії позивачу згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року за період з 01.10.2011 по 30.11.2013; зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії  згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року за період з 01.10.2011 по 30.11.2013, виходячи з розміру пенсії 2 417,00 грн.; зобов`язано виплатити позивачу різницю недоотриманої пенсії за період з 01.10.2011 по 30.11.2013. У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при проведенні нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року  за період з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2013 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії  згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року  за період з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2013 року, виходячи з розміру пенсії 2 417,00 грн., зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити різницю недоотриманої пенсії за період з 01 жовтня 2011 року      по 30 листопада 2013 року  скасовано. У задоволенні позову у вказаній частині відмовлено.
В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року  залишено без змін.
У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судами першої  та апеляційної        інстанцій норм         матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Вказує на явні диспропорції в розмірах пенсій військовослужбовців залежно від часу звільнення з військової служби та вважає, що його пенсія має бути перерахована, зокрема, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно  до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 березня 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судами, 04.11.2004 Київським міським військовим комісаріатом позивачу  призначено пенсію за вислугу років, відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
У зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю йому  виплачено пенсію за шість місяців наперед з 01.04.2011 по 30.09.2011, з 01.10.2011 виплату пенсії  припинено.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проводити ОСОБА_2  щомісячну виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 01.10.2011, через установу банку  в ПАТ «Банк Кіпру».
Крім того, в справі видано виконавчий лист № 2610/1176/2012, за яким державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 40312812. 
На підставі та на виконання зазначеного судового рішення позивачу проведено виплату пенсії за період з 01.10.2011 по 30.11.2013 у розмірі 62108,80грн. 
24.12.2013  державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 40312812, відповідно до якої підставою для закінчення є те, що рішення суду виконано фактично.
Задовольняючи позов в частині виплати пенсії в розмірі 2417 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо зменшення розміру раніше виплачуваної пенсії.
Відмовляючи в задоволенні позову щодо виплати пенсії в сумах, визначених з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355, суди  виходили з того, що підставою для такого перерахунку пенсії є подання відповідних документів військовим комісаріатом на підставі наданих відповідачем списків, а оскільки бездіяльність вказаних органів не оскаржується, підстави для задоволення позову відсутні.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Пенсійне забезпечення військовослужбовців та інших осіб, звільнених зі служби, здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  та нормативно-правових актів  України.
Постановою  правління Пенсійного фонду України  від  30.01.2007  N 3-1  затверджено  Порядок   подання та оформлення документів для призначення         (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених  з військової служби, та деяких інших осіб". 
Відповідно до п. 24 Порядку  про виникнення підстав для проведення перерахунку  пенсій згідно  зі  статтею  63 Закону ( 2262-12 ) уповноважені структурні підрозділи   зобов`язані   у  п`ятиденний  строк  після  прийняття відповідного   нормативно-правового   акта,   на   підставі  якого змінюється   хоча  б  один  з  видів  грошового  забезпечення  для відповідних   категорій  осіб,  або  у  зв`язку  з  уведенням  для зазначених    категорій   військовослужбовців   нових   щомісячних додаткових   видів   грошового   забезпечення  (надбавок,  доплат, підвищень)  та  премій  у  розмірах,  встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.
Органи, що призначають пенсії,  протягом п`яти  робочих  днів після  надходження  такого  повідомлення  подають  до  відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб,  яким необхідно провести перерахунок пенсії.
Після   одержання   списків   осіб   уповноважені  структурні підрозділи  зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для  перерахунку  раніше  призначених пенсій і в п`ятиденний строк після   надходження   передають  їх  до  відповідних  органів,  що  призначають пенсії. 
Отже,  для здійснення перерахунку та, в свою чергу, підвищення пенсії, про яке просить позивач  на підставі  постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355,  необхідною є довідка відповідного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення військовослужбовця для перерахунку його пенсії, яка видається комісаріатом щодо осіб за списками, наданими органами Пенсійного фонду України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  протиправність  дій органу Пенсійного фонду України щодо неподання після набрання чинності постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року до військового комісаріату списку на ОСОБА_2 про отримання довідки про грошове забезпечення для встановлення підвищення до пенсії  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 не оскаржувалася позивачем.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що  постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проводити ОСОБА_2  щомісячну виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 01.10.2011, через установу банку  в ПАТ «Банк Кіпру». При цьому часові обмеження такої виплати не встановлювались, позаяк пенсія є довічною виплатою.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 51, 54 та тексті свого рішення у справі "Пічкур проти України" (№ 10441/06) право на отримання пенсії не може бути залежним від місця проживання заявника. Різниця в поводженні, є порушенням статі 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже,  колегія суддів вказує, що   позивач має безумовне право на  отримання пенсії, призначеної згідно Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених  з військової служби, та деяких інших осіб", а відтак і право на перерахунок пенсії за наявності підстав, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно  до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" не залежно від факту зняття з обліку у Київському міському військовому комісаріаті та перебування матеріалів у архіві, оскільки право на пенсійне забезпечення особи після виїзду на кордон забезпечується державою. Суд першої інстанції вказаний доказ ретельно не дослідив, а суд апеляційної інстанції не надав таким відомостям правової оцінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, суд приходить до висновку, про скасування постанови суду  апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до  п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України  підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо  суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями    345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  задовольнити.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик
М.М. Гімон 
 Л.Л. Мороз ,
Судді Верховного Суду