ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  Б-39/189-08 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючий,  Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.
за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:
боржник - Фізична особа підприємець ОСОБА_4,  
представник боржника - не з'явився,
ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк",
представник кредитора  - не з'явився, 
арбітражний керуючий (ліквідатор) Онищенко К.С. -  не з'явився 
учасник провадження ОСОБА_6 - адвокат Лиско П.О. (довіреність № 573/17 від 07.08.2017, договір про надання правових послуг № 20/17 від 28.04.2017) 

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" 
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 
у складі колегії суддів: Крестьянінов О.О. (головуючий), Пелипенко Н.М., Россолов В.В.
у справі господарського суду Харківської області

за заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_4
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2008 порушено провадження у справі про банкрутство Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4, боржник) за процедурою, передбаченою ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України  № 4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Харківської області від 23.12.2008 визнано Фізичну особу підприємця ОСОБА_4 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Родзинського А.А., вирішено інші процедурні питання. 

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2012 призначено ліквідатором боржника ФОП ОСОБА_4 арбітражного керуючого Івлєву Наталію Андріївну.

У липні 2013 року арбітражний керуючий Івлєва Н.А. звернулася до господарського суду з заявою, в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 12 загальною площею 55,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А., який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора боржника та гр. ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. 26.04.2010.

Одночасно ліквідатор просила до розгляду справи по суті накласти арешт на майно, що є предметом спору: квартири № 12 загальною площею 55,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження (продажу, дарування, обміну, тощо) зазначеного нерухомого майна з метою забезпечення інтересів заставного кредитора, та враховуючи можливість перепродажу майна, що ускладнить його повернення банкруту.

Ухвалою від 30.07.2013 господарського суду Харківської області, з поміж іншого, відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про накладення арешту на квартиру № 12 загальною площею 55 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; заяву ліквідатора Івлєвої Н.А.  про заборону будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору задоволено та заборонено іншим особам відчужувати у будь-який спосіб 3-кімнатну квартиру № 12 загальною площею 55,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 задоволено частково; ухвалу господарського суду Харківської області від 30.07.2013 у цій справі в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора про накладення арешту на квартиру № 12 загальною площею 55 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в частині задоволення заяви ліквідатора Івлєвої Н.А.  про заборону будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору (п.п. 3 - 5 резолютивної частини оскаржуваної ухвали) скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора Івлєвої Н.А. про накладення арешту на майно, що є предметом спору: квартири № 12 загальною площею 55 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заборони будь-яким особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження (продажу, дарування, обміну тощо) зазначеного нерухомого майна відмовлено.

В іншій частині апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.07.2013 (п.п. 1, 2, 6 резолютивної частини оскаржуваної ухвали) припинено.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при прийнятті ухвали від 30.07.2013 місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, що є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення. А саме, місцевим судом, який до того ж був обізнаний про перебування спірного приміщення у власності ОСОБА_6, було прийнято рішення про права та обов'язки зазначеної особи, без залучення останнього до розгляду заяви.

Разом з тим, апеляційним судом зауважено, що ні ліквідатор у заяві, ні місцевий суд не зазначив, у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання  рішення суду, адже в матеріалах справи відсутні докази вчинення будь-яких дій скаржником, направлених на  відчуження (продажу, дарування, обміну тощо) спірного майна.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 у справі № Б-39/189-08 з вимогою залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду від 30.07.2013. До касаційної скарги скаржником  додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу Україна (в редакції, чинній до 15.12.2017), ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № Б-39/189-08 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя -                Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від  27.02.2018 у матеріалах справи).

Підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018, у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду, поновлено ПАТ "ОТП Банк" строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження у справі № Б-39/189-08 за касаційною скаргою ПАТ "ОТП Банк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду  від 07.08.2017; призначено розгляд справи на 19.04.2018 з повідомленням учасників провадження про дату, час та місце розгляду справи; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.04.2018; доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги. 

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом, визначеним                       ст.ст. 42, 295 Господарського процесуального кодексу України, відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подали.

В судовому засіданні 19.04.2018 представник учасника ОСОБА_6 проти вимог касаційної скарги заперечив, просив суд касаційної інстанції постанову апеляційного суду від 07.08.2017 у справі № Б-39/189-08 залишити без змін.

Представники інших учасників провадження в судове засідання 19.04.2018 не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги були повідомлені належним чином. Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників інших учасників провадження.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника учасника провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Враховуючи, що справу № Б-39/189-08 про банкрутство Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 порушено 12.12.2008, визнано банкрутом постановою від 24.12.2008, приймаючи до уваги вимоги перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011р., до спірних правовідносин застосовуються приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013.
Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Звертаючись із заявою, ліквідатором було надано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 04.07.2013 №5664132, відповідно до якої спірне нерухоме майно квартира № 12 загальною площею 55 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6.

Таким чином, як зазначила колегія суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи ухвалою від 09.07.2013 заяву ліквідатора до розгляду на 30.07.2013 та будучи обізнаним, що власником спірного майна є ОСОБА_6, не повідомив вказану особу про час та місце розгляду справи, розглянув справу за його відсутності та прийняв рішення про права і обов'язки особи, що не була залучена до участі у справі.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ст. 66 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Підставою для звернення ліквідатором із заявою про забезпечення позову слугувало  те, що спірний договір купівлі-продажу квартири укладено без згоди заставодержателя - ПАТ "ОТП Банк" та заставний кредитор грошей від продажу заставленого майна не отримав, що свідчить про порушення прав кредитора.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що арбітражний керуючий Івлєва Н.А. просила накласти арешт на спірне нерухоме майно в межах розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.06.2010, проте власник зазначеного приміщення ОСОБА_6 не є учасником даних правовідносин, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. 

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив на підставі інформаційної довідки від 04.07.2013, що спірне нерухоме майно не відчужувалося на протязі майже трьох років до моменту подання заяви.

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення будь-яких дій, які б свідчили про наміри ОСОБА_6 або будь-яких інших осіб щодо відчуження спірного майна протягом значного періоду.

17.12.2010 право приватної власності було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу №2328, від 24.09.2010 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову процесуальним законом пов'язується виключно з можливістю утруднення чи потенційною неможливістю виконання рішення господарського суду (в редакції ГПК України, чинній до 15.12.2017) або можливістю істотного ускладнення чи потенційною неможливістю виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (учасника провадження), за захистом яких він, зокрема, звернувся до суду.

Наявність пов'язаних з цим обставин підлягає обґрунтуванню та доведенню заявником на загальних підставах, визначених ГПК України.

Проте місцевим господарським судом, приймаючи оскаржувану ухвалу, було надано перевагу зазначеному ліквідатором у заяві припущенню щодо можливого відчуження спірного нерухомого майна, та не надано оцінки відсутності належних засобів доказування обґрунтувань причин такого звернення.

Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ч.1 ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" та залишення без змін постанови Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 у справі № Б-39/189-08. 

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" та залишенням без змін постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 у справі № Б-39/189-08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       В.Я. Погребняк 

Судді                                                                                                    Л.Й. Катеринчук

                                                                                                             В.Г. Пєсков