ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

27 березня 2018 року 
справа №826/2022/13-а
адміністративне провадження №К/9901/622/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Васильєва І. А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2013 року у складі колегії суддів Міщук М. С., Гром Л. М., Бєлова Л.В. у справі № 826/2022/13а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Еф Кей Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень, 
У С Т А Н О В И В :
У лютому 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі Еф Кей Україна» (далі по тексту Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі по тексту митний орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень від 05 листопада 2012 року № 241 та № 242, якими визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України» у розмірі 10994,15 грн. та суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 88 868,14 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

04 червня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено в повному обсязі, з мотивів доведеності відповідачем правомірності своїх дій при здійсненні коригування митної вартості товарів та винесенні на цій підставі спірних податкових повідомлень-рішень.

30 листопада 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду  апеляційну скаргу позивача задоволено, скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з мотивів безпідставності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, внаслідок необґрунтованого включення митним органом до митної вартості сум транспортних витрат та роялті.

21 листопада 2013 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України. 

22 листопада 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою митниці.

03 січня 2018 року справу № 826/2022/13а передано до Верховного Суду.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме вимог статей 58, 264, 267 Митного кодексу України, просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2013 року залишити в силі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

5 листопада 2012 року митним органом винесено спірні податкові повідомлення-рішення № 241 та № 242 за наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки стану дотримання Товариством законодавства України з питань державної митної справи за період з 01 вересня 2010 року по 07 серпня 2012 року, за результатами якої складений акт від 17 жовтня 2012 року № 10/12/143000000/0036957854, згідно з пунктом 57.3 статті 57  та підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України відповідно.

Податковим повідомленням-рішенням № 241 за порушення пункту 3 та 5 частини 2 статті 267, статті 273 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року, пункту 5 частини 10 Статті 58 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року донараховано суму податкового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України, у розмірі 10 994 грн., з них за основним платежем - 8 832, 79 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 2 161,36 грн. на підставі абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням № 242 за порушення пункту 3 та 5 частини 2 статті 267, статті 273 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року, пункту 5 частини 10 Статті 58 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року, Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент оформлення митних декларацій), статті 190 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 88 868,14 грн, з них за основним платежем - 78 906 грн та застосовані штрафні санкції в розмірі 9 961,62 грн на підставі абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Висновками акту перевірки встановлено порушення Товариством законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні зовнішньоекономічних операцій в частині недекларування складових митної вартості імпортованих товарів в повному обсязі, а саме недекларування витрат на транспортування імпортних товарів у повному обсязі - 55 187,03 грн, в т.ч. мито - 8 832, 79 грн, податок на додану вартість - 46 354, 24 грн та недекларування роялті у сумі 32 552,28 грн, в т.ч. податок на додану вартість - 32 552, 28 грн.

Щодо недекларування транспортних витрат
Позивач з метою розмитнення товару, отриманого за наслідками виконання зовнішньоекономічних договорів поставок, протягом 2010 - 2012 року, ввіз на митну територію України товар (інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою, легкою атлетикою, ігри, предмети для розваг і спорту, запасні частини до обладнання боулінгу, тощо) загальною митною вартістю 33 477 158,29 грн. 

Транспортування імпортованих позивачем товарів здійснювалось автомобільним та морським транспортом на умовах поставки EXW, CIF та CIP.

При дослідженні актів виконаних робіт з надання транспортно-експедиційних послуг та рахунків на оплату, виставлених позивачу Товариствами з обмеженою відповідальністю „Оверсіс Транспорт Україна" та „Кспедишн" встановлено, що витрати на транспортування товарів після ввезення на митну територію України не виділялись із загальної вартості транспортування.

Щодо недекларування роялті.
У період з 01 вересня 2010 року по 31 липня 2012 року позивачем сплачено кошти у розмірі 127234 доларів США на виконання умов ліцензійних договорів, укладених з компаніями Guangzhou Mecpower Electronics Company Ltd., Tecway International Development Co., LTD, ЗАТ „Бі Бі енд Бі". Водночас судами встановлено, що позивач не імпортував у цей період виключно товари із торговою маркою „MECPOWER", але при цьому не включав суми ліцензійних платежів за використання торгової марки „MECPOWER" до митної вартості товарів.

Щодо доводів касаційної скарги.

Склад податкових правопорушень, встановлених на підставі пунктів 3 та 5 частини 2 статті 267 Митного кодексу України від 11 липня 2002 № 92-IV (чинного на момент митного оформлення товарів), полягає у неправильному визначенні митної вартості товарів, внаслідок не включення до їх ціни витрат на транспортування таких товарів на митну територію України, а також сум, сплачених як роялті або ліцензійні платежі за поставлені товари. 

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати для цілей визначення об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами. При цьому, розподіл транспортних витрат з метою їх включення або не включення до митної вартості товару під час розмитнення має бути здійснений позивачем на підставі належних і допустимих первинних документів, наданих під час митного оформлення.

Суд вважає, що суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про документальне підтвердження витрат та їх правильний розподіл виключно на підставі того, що у договорах поставки зазначено пункт відправлення товару, що знаходиться за межами митної території України, а пункт постачання знаходиться на митній території України. Таке рішення суду не враховує умови, на яких здійснювалася поставка товару до України та по її території, а також вимоги, які висуваються до первинних документів, що підтверджують факт транспортування. 

Доводи митниці з посиланням на положення статті 267 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року № 92-4, статті 58 Митного кодексу від 13 березня 2012 року № 4495-6, за якими витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України (як складової митної вартості) помилково не включені позивачем до митної вартості товарів є обґрунтованими та приймаються судом касаційної інстанції.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплачені позивачем ліцензійні платежі на користь свого контрагента і є документально підтвердженими, повинні обов'язково включатися до задекларованої митної вартості товарів.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо неврахування платежів за використання торгівельної марки при визначенні митної вартості товару на тій підставі, що це не є умовою продажу товарів.

Коригування митним органом податкового зобов'язання з податку на додану вартість обумовлене порушеннями, допущеними позивачем при визначені митної вартості товарів, є похідним за своєю суттю і не потребує внаслідок цього окремого аналізу. 
 
Суд вважає, що судом апеляційної інстанції надано помилкову оцінку обставинам, що мають значення для адміністративної справи і, як наслідок, скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 

Відповідно до частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2013 року у справі 826/2022/13а скасувати, залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2013 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова

Судді:                                                                                                     І. А. Васильєва

                                                                                                    В.П. Юрченко