ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/1408/15-г 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М.,
суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина"
представники позивача - Батюсь Т. В. ордер КВ № 418403, Григор’єва Н. В. дог. від 02.01.2018, довір. від 02.01.2018
відповідач - Публічне акціонерне товариство "Банк Форум"
представник відповідача - Черних О. С. дог. від 22.01.2018, ОСОБА_4 дов. від 15.01.2018 № 10/00-17
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор"
представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з'явився
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 дов. від 27.12.2017 № 27-26494/17 

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 (суддя Андреїшина І. О.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2017 (головуючий суддя - Скрипка І. М., судді Тищенко А. І., Гончарова С. А.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Галичина"
до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання поруки припиненою, 

Короткий зміст позовних вимог
1.          26.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Галичина" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (далі - Третя особа-1) про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.03.2013 № 1-0100/13/38-р (далі - Договір поруки) з наступними змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 23.05.2013 № 1, укладеним з Відповідачем з метою забезпечення виконання Третьою особою-1 зобов'язань за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013 (далі - Кредитний договір), укладеним між Відповідачем та Третьою особою-1. 
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням Позичальником Графіку погашення заборгованості та ненастанням відкладальної обставини, визначеної підпунктом 1.5.2.1.1.1 Кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту (основного зобов'язання) визначається Кредитним договором 31.12.2013 (включно), порука за Договором поруки є повністю припиненою з 01.07.2014 відповідно до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Сторонами Кредитного договору без відома Поручителя (Позивача) змінено істотні умови повернення кредиту, що фактично призвело до збільшення відповідальності Поручителя (Позивача) внаслідок фактичного відстрочення виконання, що призводить до збільшення сум погашення кредиту в період з 27.12.2013 по 31.12.2019 відповідно до збільшення абсолютної суми необхідних до сплати процентів за користування кредитом з 27.12.2013, а тому відповідно до приписів частини 1 статті 559 ЦК України Договір поруки є припиненим з 27.12.2013, тобто з моменту укладення сторонами Кредитного договору Додаткового договору № 4. 
3.          Справа розглядалась судами неодноразово.
4.          22.12.2015 Вищий господарський суд України вирішив касаційну скаргу Відповідача задовольнити частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
5.          Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що згідно з постановою Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 910/1407/15-г за позовом ТОВ "Вест Ойл Груп" до ПАТ "Банк Форум" про визнання припиненою поруки за договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Золотий Екватор" за кредитним договором від 29.03.2013, суди допустили помилку у порівнянні графіків погашення заборгованості за додатковими договорами до кредитного договору і, враховуючи те, що суми чергових платежів і залишки за кредитом за договором про внесення змін № 4 є меншими за суми чергових платежів і залишки за кредитом, встановлені за додатковим договором № 1, збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулося. Зазначені зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 559 ЦК України. Суди попередніх інстанцій з порушенням вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не дослідили обставин дотримання Відповідачем як Кредитором шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України з урахуванням висновків Верховного Суду України щодо застосування положень вказаної норми, а також не перевірили належним чином порядок здійснення чергових сум платежів і залишки за кредитом, встановлені відповідними графіками, за умовами додаткових договорів до Кредитного договору, для забезпечення виконання якого був укладений Договір поруки.
Короткий зміст рішень судів І та апеляційної інстанцій
6.          02.11.2016 Господарський суд міста Києва прийняв рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017, яким позов задовольнив повністю. Визнав припиненою поруку за Договором поруки з наступними змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 23.05.2013, укладеним між Позивачем та Відповідачем з метою забезпечення виконання зобов'язань Третьої особи-1 перед Відповідачем за Кредитним договором. 
Судові рішення мотивовані тим, що з урахуванням усіх викладених вище обставин, зазначена письмова вимога від 19.11.2014 про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а також пред'явлення позову до позивача відбулося після спливу шестимісячного строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України. Отже, Відповідач не скористався правом, наданим статтями 554 та 559 Цивільного кодексу України, та не пред'явив своєчасно вимогу (позов) про погашення заборгованості за Кредитним договором та Договором поруки. Суди встановили, що прострочення Позичальника (Третьої особи-1) за черговим платежем мало місце з 01.04.2014, тобто з цієї дати виникло право вимагати дострокового виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки, тоді як з претензією про неналежне виконання умов договору Банк (Відповідач) звернувся до Поручителя (Позивача) 19.11.2014, з позовною заявою - наприкінці грудня 2014 року, тобто з порушенням 6-місячного строку, 

Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          11.08.2017 Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові (з урахуванням додаткових пояснень б/н від 11.12.2017, б/н від 16.02.2018, доповнень до касаційної скарги № 646/2 від 19.02.2018).
8.          29.11.2017 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа-2) подав письмові пояснення, в яких зазначив, що вимоги Відповідача направлені на виконання обов'язку, встановленого спеціальним законом, а тому випливають із спеціальних функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
9.          11.12.2017 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити, а прийняті у справі судові рішення залишити без змін (з урахуванням відзиву на касаційну скаргу від 16.02.2018).
10.          17.02.2018 Третя особа-2 подала додаткові пояснення, в яких просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про визнання поруки припиненою.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
11.          Порушуючи положення статті 111-28 ГПК України, суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, згідно з якою у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором щодо погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
12. Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя щодо повернення прострочених платежів повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а у разі зміни кредитором на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню із зміненої дати строку виконання основного зобов'язання.
13. Суди безпідставно ототожнюють дату виникнення у Відповідача права вимагати дострокового погашення кредитних коштів із датою, встановленою кредитором для повного погашення кредитних коштів (новим строком виконання основного зобов'язання) за наслідком застосування кредитором такого права на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України.
14.          Висновок судів про припинення поруки з 01.10.2014 зроблений з порушенням зазначених положень законодавства, оскільки станом на вказану дату залишались невиконаними зобов'язання щодо погашення другого та третього чергових платежів згідно з графіком погашення кредиту-2 в редакції Додаткового договору № 4, а передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк закінчувався відповідно щодо другого платежу - 01.01.2015, щодо третього платежу - 01.04.2015, вимога про дострокове повернення кредиту згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України не заявлялась, що свідчить про пред'явлення вимоги до Поручителя в межах шестимісячного строку.
15.           Сплативши Банку (Відповідачу) 27.12.2013 суму процентів в розмірі 286855,85 дол. США Позичальник (Третя особа-1) виконав умови Кредитного договору щодо настання відкладальної обставини-1, як визначено в підпункті 1.5.2.1.1.1 в редакції Договору про внесення змін № 4 від 25.03.2013. Наслідком настання цієї відкладальної обставини-1 є встановлення строків погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком погашення кредиту-2 та встановлення календарної дати 31.12.2014 як кінцевого терміну, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом з комісіями та процентами.
16. У зв'язку з порушенням Боржником строків повернення кредиту Банк використав передбачене частиною 2 статті 1050 ЦК України та пунктами 7.1, 7.2.1 Кредитного договору право на односторонню зміну умов договору, надіславши 19.11.2014 Боржнику вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 7 робочих днів від дати отримання вимоги, яку Боржник (Третя особа-1) отримав 02.12.2014, тому 09.12.2014 є датою, з якої слід рахувати шість місяців для пред'явлення вимоги до Поручителя в розумінні частини 4 статті 559 ЦК України. Наведені обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.10.2015 у справі № 910/1407/15-г. Поручитель (Позивач) отримав вимогу також 02.12.2014. В обґрунтування наведених доводів також послався на висновки постанови Вищого господарського суду України від 01.06.2016 у справі № 910/1404/15-г.
17. Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 910/1407/15-г, суми чергових платежів і залишки за кредитом, встановлені графіками 1-7 за договором про внесення змін № 4, є меншими за суми чергових платежів і залишки за кредитом, встановлені графіками 8-14 за додатковим договором № 1, збільшення обсягу відповідальності Поручителя не відбулося. Зазначені зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 559 ЦК України, а тому згоди Поручителя не вимагалось.
18. Судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення частини 3 статті 35 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, частини 4 статті 75 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017, пункту 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, оскільки не враховано, що дана справа та справа № 910/1407/15-г є аналогічними, а також в них є спільним встановлення обставин збільшення/зменшення відповідальності за Кредитним договором, настання/ненастання відкладальної обставини, визначеної у п. 1.5.2.1.1.1 Договору про внесення змін № 4 від 27.12.2013. Обставини, встановлені при розгляді справ № 910/1407/15-г, № 910/1404/15-г та № 918/1930/14 є преюдиціальними щодо Відповідача та Третьої особи, а також Позивача щодо якого ці обставини встановлені.
19. Питання збільшення обсягу відповідальності Поручителя не виносилось на розгляд судового експерта при призначенні судової експертизи у справі, а тому будь-які посилання на цей висновок з підстав порушення частини 1 статті 559 ЦК України є безпідставними.
20. Суди порушили статті 32 - 34, частини 5 статті 42, статті 43, пункту 2 частини 1 статті 84 ГПК України, пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", оскільки прийняли до уваги в якості належного та допустимого доказу висновок експертизи від 31.10.2017.

Доводи інших учасників справи
Третя особа-2
21. Враховуючи те, що Позичальник перестав виконувати зобов'язання за графіком погашення кредиту-2 згідно із пунктом 1.5.2.2 Договору про внесення змін № 4 від 23.05.2013, а саме не сплатив черговий періодичний платіж 30.06.2014, то шестимісячний строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України потрібно відраховувати саме з 30.06.2014, а тому суди невірно встановили дату початку вказаного строку.
22. Судами не враховано висновок постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, на який також послався Скаржник в касаційній скарзі (пункт 11).
23. Доводи додаткових пояснень від 16.02.2018 № 27-3615/18 повністю дублюють доводи доповнення до касаційної скарги Відповідача від 19.02.2018 № 646/2. 
Позивач
24. З урахуванням пунктів 7.1.1, 7.1.2 Кредитного договору, з 01.04.2014 у Відповідача виникло право вимагати дострокового виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором і Договором поруки, а тому, як правильно встановлено судами, Банк (Відповідач) повинен був звернутись до Поручителя до 01.10.2014, на обґрунтування чого Позивач посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, згідно з якими, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).
25. Датою, з якої слід починати обраховувати перебіг шестимісячного строку, є 31.12.2013, а суд безпідставно відхилив висновки судової експертизи, що була проведена у справі, оскільки з наданих Банком виписок вбачається факт неналежної сплати відсотків (сплати відсотків не у повному обсязі), що свідчить про ненастання відкладальної обставини-1, у зв'язку з чим графік погашення кредиту-2, що визначає кінцевим строком погашення до 31.12.2014, не вступив в силу, а тому кінцевим строком залишився строк до 31.12.2013, з якої і починає перебіг передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк. Враховуючи наведене, порука є повністю припиненою з 01.07.2014. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.10.2016 у справі № 760/1496/15 та від 14.09.2016 у справі № 6-1451цс16.
26. Наявні підстави для застосування частини 1 статті 559 ЦК України, оскільки висновком судового експерта встановлено збільшення обсягу відповідальності з огляду на збільшення періоду погашення заборгованості у зв'язку з укладенням сторонами Договору про внесення змін № 4, а Поручитель не надавав згоди на таке збільшення, на обґрунтування чого Позивач посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 26.09.2012 та від 22.10.2014. 

Позиція Верховного Суду
Щодо початку перебігу строку звернення з вимогою до поручителя
27. Суд відхиляє посилання Позивача (пункт 26) на наявність підстав для застосування частини 1 статті 559 ЦК України, оскільки в цій частині справа не передавалась на новий розгляд, а згідно з висновками, викладеними у постанові Вищого господарського суду України від 22.12.2015, з посиланням на постанову Верховного Суду України у справі № 910/1407/15-г, збільшення обсягу відповідальності внаслідок укладення договору про внесення змін № 4 до Кредитного договору не відбулось, тому відсутні підстави для застосування наслідків частини 1 статті 559 ЦК України.
28. Судами зроблено посилання, однак не враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, за якою, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Виходячи з того, що відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Суди встановили, що, уклавши Кредитний договір та Договір поруки, Позичальник, а відтак і Поручитель, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами за умовами, визначеними у графіку погашення кредиту-2, сплачуючи її частинами до 30.03.2014, до 30.06.2014, 30.09.2014 і 31.12.2014. Отже сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення певних платежів, прив'язаних до сплати конкретного календарного місяця), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Оскільки кредитним договором (графіком погашення кредиту-2) передбачено, що чергові платежі Боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього дня березня, червня, вересня і грудня 2014 року, з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг як позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. 
29. Встановлено, що згідно з підпунктом 1.5.2.2 Кредитного договору, в редакції додаткового договору від 27.12.2013 № 4, у разі настання відкладальної обставини-1, як вона зазначена в підпунктах 1.5.2.1.1 - 1.5.2.1.3 Кредитного договору, Позичальнику на період з 01.04.2014 по 31.12.2014 (включно) встановлюється графік погашення кредиту-2, за яким сума погашення заборгованості за кредитом та дата, до якої (включно) така заборгованість підлягає погашенню, зокрема до 31.03.2014 - 957831,47 доларів США. При цьому встановлено, що відкладальна обставина-1 (за умовами кредитного договору в редакції додаткової угоди № 4) настала, оскільки у період з 27.12.2013 по 30.12.2013 Позичальник виконав умови, за яких відкладальна обставина вважається такою, що настала, і не допускав порушення строків виконання грошових зобов'язань, а прострочення Позичальника за черговим платежем мало місце з 01.04.2014. За таких обставин суд відхиляє посилання Позивача (пункт 25) на те, що судами безпідставно відхилено висновок експерта щодо ненастання відкладальної обставини-1, враховуючи, що, відповідно до вимог частини 5 статті 42 ГПК України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень, висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, тобто у сукупності з іншими доказами у справі. 
З огляду на викладені обставини та враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, з вказаної дати, а саме з 01.04.2014 розпочав свій перебіг встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України строк для звернення Кредитора до Поручителя з відповідною вимогою про сплату ним боргу Боржника (Третьої особи-1) у сумі 957831,47 доларів США, яка підлягала сплаті останнім до 31.03.2014. 
30. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки
Судами враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, згідно з якою аналіз статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. 
Суд вважає обґрунтованими доводи Позивача (пункт 24) про те, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором має бути пред'явлено у межах строку дії поруки. Так, судами встановлено, що з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором Банк звернувся до Поручителя наприкінці грудня 2014 року, тобто з порушенням встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України строку щодо зобов'язання з повернення 957831,47 доларів США згідно з графіком погашення заборгованості-2 у строк до 31.03.2014.
За таких обставин Суд частково погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що порука за Договором поруки є припиненою тільки в частині забезпечення зобов'язання із повернення зазначеної у графіку погашення заборгованості-2 суми 957831,47 доларів США, що підлягала сплаті до 31.03.2014, оскільки позовна вимога про повернення вказаної суми боргу пред'явлена до Поручителя після спливу встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України строку.
31. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з порушенням строків повернення чергових платежів з 01.04.2014 у Відповідача виникло право вимагати дострокового виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором і Договором поруки. Водночас виникнення у Відповідача права вимагати дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки не зумовлює початку відліку встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України, оскільки такий строк починає свій відлік з моменту порушення зобов'язання за кожним з платежів, згідно з погодженими сторонами строками виконання цих платежів.
32. Разом з цим, судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.11.2014 Відповідач звернувся до Позивача з письмовою вимогою № 14568/31 про дострокове, з посиланням на підпункти 7.1.1 та 7.1.2 Кредитного договору, виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки шляхом переказу на користь Банку заборгованості Третьої особи-1 за Кредитним договором в сумі 32 409 607,63 доларів США, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 29910031,60 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 1915662,94 доларів США, строкова заборгованість за процентами - 183881,79 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 400 031,30 доларів США протягом семи робочих днів від дати отримання вимоги. Таким чином, звернувшись до Боржника (Третьої особи) та Поручителя з вимогою про дострокове виконання зобов'язань за Договорами, Відповідач змінив строк виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів та нарахованих на них відсотків, а Боржник та Поручитель мали виконати умови Кредитора зі спливом семиденного строку, встановленого частиною 1 статті 530 ЦК України, що також узгоджується зі положеннями пункту 7.2.1 Кредитного договору. 
Таким чином встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред'явлення вимоги до Поручителя щодо решти суми заборгованості Третьої особи-1 за Кредитним договором (без урахування суми, за якою порука є припиненою) розпочав свій перебіг зі спливом семиденного строку, а порука в цій частині не може вважатись припиненою, з огляду на встановлену судами обставину звернення Відповідача з відповідним позовом до Позивача наприкінці грудня 2014 року. Однак, станом на час подання зазначеного позову відповідальність Поручителя із забезпечення виконання зобов'язання Третьої особи-1 в частині повернення кредитних коштів в сумі 957831,47 доларів США, що підлягала сплаті до 31.03.2014, є припиненою.

33. Суд не бере до уваги аргументи скаржника, викладені у доповненні до касаційної скарги від 19.02.2018 (пункти 18- 20), оскільки доповнення подано після спливу строку для касаційного оскарження, встановленого статтею 110 ГПК, у редакції, чинній до 15.12.2017, в межах якого скаржник мав право подавати зміни та доповнення до касаційної скарги.
34. За наведених обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про припинення поруки за Договором поруки є обґрунтованим в частині забезпечення виконання зобов'язань Третьої особи за Кредитним договором за платежем в розмірі 957 831, 47 доларів США, який підлягав сплаті до 31.03.2014. В іншій частині порука за Договором поруки визнана судами припиненою помилково з порушенням вимог частини 4 статті 559 ЦК України.
35. З огляду на викладене прийняті у справі рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанції підлягають зміні, шляхом викладення резолютивної частини в редакції цієї постанови, за якою позов підлягає задоволенню частково щодо визнання припиненою поруки за Договором поруки щодо забезпечення зобов'язання із сплати 957 831, 47 доларів США.

          Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" задовольнити частково.
2.          Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 у справі № 910/1408/15-г, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:
"1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати поруку за договором від 29.03.2013 № 1-0100/13/38-Р, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Галичина" та Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" з метою забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" перед Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" за кредитним договором від 29.03.2013 № 1-0200/13/30-КL, припиненою в частині забезпечення зобов'язань за платежем в розмірі 957 831, 47 доларів США, який підлягав сплаті до 31.03.2014".

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                             К. М. Пільков

Судді                                                                                          Т. Б. Дроботова

                                                                                                   Ю. Я. Чумак