ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

24 квітня 2018 року 
справа №166/585/17
адміністративне провадження №К/9901/852/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:           
головуючого - Ханової Р.Ф., 
суддів: ГончаровоїІ.А., Олендера І .Я., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби на постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року (суддя - Лозицький С.О.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (судді - Матковська З.М., Затолочний В.С., Шавель Р.В.) у справі №166/585/17 за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернулася до суду з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил №1213/20500/17 від 26 квітня 2017 року, якою позивача у справі визнано винною у вчиненні правопорушення за статтею 485  Митного кодексу України і накладено  адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1654, 50 гривень.

Позов мотивований тим, що в діях позивача у справі відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 485 Митного кодексу України.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №1213/20500/17 від 26 квітня 2017 року про визнання винною позивача у справі у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладення на позивача у справі адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 1654 гривні 50 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що митне декларування проводилось позивачем на підставі документів, які супроводжували товар та,   при цьому, митний брокер був позбавлений можливості змінювати дані, які були зазначені іншою особою, яка заповнювала митну декларацію. Крім цього, представник митного брокера, якого в даному випадку було притягнуто до адміністративної відповідальності, як і сам митний брокер, не є суб'єктами сплати митних платежів за товари, декларування яких вони здійснюють на договірних засадах в якості надання послуг, а отже - й не можуть бути суб'єктами відповідних правовідносин, які склались з приводу справляння митних платежів, платниками яких вони не є.

Відповідач у поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, не надано належної оцінки доказам митниці, неповно з'ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відзив на касаційну скаргу у справі не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування в них норм матеріального та  процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 договору №30/10/16-01 від 30 жовтня 2016 року, укладеного між Українським державним підприємством «Укрінтеравтосервіс» (Митний брокер) та ОСОБА_3 (Замовник), Митний брокер прийняв на себе зобов'язання проводити від імені Замовника і за його рахунок декларування товарів та предметів, що підлягають обкладенню податками та митними платежами.

Митною декларацією №205080000/2016/003735, поданою декларантом 30 жовтня 2016 року, до декларування було заявлено товар «Трактор» «Беларус» 82.1, колісний, бувший у використанні, 2001 року випуску, заводський номер - без номера, марка двигуна Д-243, номер двигуна НОМЕР_1, потужність двигуна 57,4 кВт, об'єм двигуна - 4,75 л за кодом 8701 90 50 00 згідно УКТЗЕД з відповідною ставкою мита 0%.

Проте, при перевірці документів, що надавались до митного оформлення, встановлено: у рахунку-довідці від 24 жовтня 2016 року №0083006 зазначено «погрузчик-экскаватор, «ТО-49», год выпуска 2001…».

Беручи до уваги технічний паспорт НОМЕР_2 від 09 березня 2016 року в сукупності з наведеним рахунком-довідкою, відповідач вважає, що даний товар є навантажувачем-екскаватором, який відповідно до Правила 2 (а) Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, повинен класифікуватись за кодом 8429 59 00 00 (ставка мита 0%).

Відповідно висновків про результати перевірки, проведеної відповідно до наказу митного органу від 01 лютого 2017 року №34 було встановлено, що під час митного оформлення вищевказаних товарів внаслідок неналежного контролю за правильністю класифікації товарів встановлено факт заниження бази оподаткування товарів за митною декларацією типу ІМ40АА №205080000/2016/003735 від 30 жовтня 2016 року.

В результаті заступником начальника Волинської митниці ДФС-начальником управління протидії митним правопорушенням Негріч Л.М. винесено постанову у справі про порушення митних правил №1213/20500/17 від 26 квітня 2017 року про визнання позивача у справі винною у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладення на позивача у справі адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 1654 гривні 50 копійок за порушення вимог статті 485 Митного кодексу України.

Стаття 458 Митного кодексу України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивача у справі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 485 Митного кодексу України, а саме за заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України визначені обов'язки, права та відповідальність декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема,  здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_3 та Українським державним підприємством «Укрінтеравтосервіс» укладено договір №30/10/16-01 про здійснення декларування вантажів. В пункті 2.1 визначений обов'язок митного брокера щодо проведення декларування товарів, транспортних засобів та інших предметів, заявлених для декларування. Таким чином, ОСОБА_3 уповноважив митного брокера провести декларування товару від свого імені.

Відповідно до частини 5 статті 266 Митного кодексу України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Виходячи з вищезазначеної норми, Суд приходить до висновку, що митний брокер, як особа уповноважена на декларування товарів несе таку саму відповідальність, що й декларант. Окрім того, договором №30/10/16-01 визначена відповідальність митного брокера за достовірність даних пред'явлених замовником для декларування.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з відсутності у діях позивача у справі складу правопорушення визначеного статтею 485 Митного кодексу України, а саме таких елементів як суб'єкт та суб'єктивна сторона.

Суди попередніх інстанцій прийшли до помилкового висновку про те, що митний брокер не є суб'єктом адміністративного правопорушення визначеного 485 Митного кодексу України. Зазначене твердження спростовується частиною 5 статті 266 Митного кодексу України та договором укладеним з замовником.

Окрім того, Суд зазначає, що саме заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості призводить до неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Зазначене і є суб'єктивною стороною правопорушення 485 Митного кодексу України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд зазначає, що у цій справі судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права, надана помилкова правова оцінка обставинам, які повно встановлені під час судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій.  

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби задовольнити в повному обсязі.

Постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі №166/585/17 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил №1213/20500/17 від 26 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                    І.Я.Олендер