Постанова                                               
Іменем України
 
14 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 757/15849/15-ц
 
провадження № 61- 3226 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - Апарат Верховної Ради України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду                   м. Києва від 21 квітня 2016 року у складі судді Москаленко К. О. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2016 року у складі суддів:  Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення заподіяної шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що вона є спадкоємцем померлого                                  7 листопада 2013 року народного депутата ОСОБА_8
 
18 березня 2014 року та 1 квітня 2014 року вона, на підставі                              статті 30 Закону України «Про статус народного депутата України» звернулась до Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України з заявою про виплату їй як спадкоємцю належних до виплати                ОСОБА_9 страхових сум. 
Листом відповідача від 9 квітня 2014 року їй було відмовлено у виплаті страхових сум, оскільки договір страхування не укладено у зв'язку з відсутністю у Законі України «Про державний бюджет України на 2013 рік» бюджетних призначень на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України на 2013-2014 роки.
Внаслідок неукладення Апаратом Верховної Ради України із страховою компанією договору страхування, їй заподіяна матеріальна шкода в розмірі десятирічного грошового утримання ОСОБА_8, що складає                     2 525 400 грн, які вона просила стягнути на її користь з відповідача.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_4  відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до позивача як спадкоємця, не перейшло право на відшкодування вказаної шкоди, враховуючи відсутність договірних зобов'язань, а також судових рішень, якими присуджено судом ОСОБА_8 за його життя відшкодування збитків та інших виплат, а тому доводи позивача про порушення її права на отримання страхового відшкодування з боку відповідача є безпідставними.
 
Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4  відхилено, рішенням Печерського районного суду           м. Києва від 21 квітня 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надала доказів протиправної бездіяльності відповідача, яка на її думку полягає у неукладенні договору страхування, доказів наявності майнової шкоди, а також доказів заподіяння відповідачем шкоди внаслідок невиплати померлому належних йому страхових сум.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що народні депутати вважаються застрахованими з моменту набуття повноважень в силу закону. Відсутність у Законі України «Про державний бюджет України на 2013 рік» бюджетних призначень на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України не може бути врахована, оскільки жоден із аналогічних законів не містить окремого пункту витрат на таке страхування. Судами не було застосовано закон, що підлягав застосуванню, а саме статтю 1173 ЦК України. Невиконання відповідачем вимог статті 30 Закону України «Про статус народного депутата України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.
 
У листопаді 2016 року відповідач подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивував тим, що бюджетні призначення на обов'язкове державне страхування життя і здоров'я народних депутатів України на 2013-2014 роки не було передбачено, страхові платежі не сплачувалися, розмір їх не погоджувався, зважаючи на відсутність договору страхування між сторонами, у ОСОБА_8 на день смерті не виникло право на одержання страхових виплат, а тому відсутні правові підстави для включення таких виплат до складу спадкового майна  і визнання права спадкоємців на спірні кошти в порядку спадкування.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої  та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер                          народний депутат Верховної Ради України ОСОБА_8, дружиною якого є ОСОБА_4
6 травня 2014 року Літинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_8
18 березня 2014 року та 1 квітня 2014 року позивач зверталась до Управління справами Верховної Ради України із заявами щодо надання інформації з приводу страхування народних депутатів України.
Листом Апарату Верховної Ради України від 9 квітня 2014 року                         №15/60-11/64626 позивачу повідомлено про відсутність можливості виплатити страхове відшкодування у зв'язку зі смертю чоловіка позивача - ОСОБА_8, оскільки Законом України від 6 грудня 2012 року                          № 5515-VІ «Про державний бюджет України на 2013 рік» бюджетні призначення на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України на 2013-2014 роки не передбачено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  заподіяної матеріальної шкоди.
 
При цьому суди виходили з відсутності передбачених законом бюджетних призначень на обов'язкове державне страхування життя і здоров'я народних депутатів України на 2013-2014 роки, страхових платежів  та погодження їх розміру, а також відсутності договору страхування між Апаратом Верховної Ради України та страховиком, і як наслідок відсутності у ОСОБА_8 на день смерті права на одержання страхових виплат, а отже і правових підстав для включення таких виплат до складу спадкового майна  та визнання права спадкоємців на спірні кошти в порядку спадкування.
 
Статтею 30 Закону України «Про статус народного депутата України»                   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що життя і здоров'я народного депутата України підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок бюджетних призначень, передбачених на забезпечення діяльності Верховної Ради України, на суму його десятирічного грошового утримання.
 
Положенням про Апарат Верховної Ради України яке затверджене Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року                   № 769 визначено, що Апарат є органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, кадрове, фінансово-господарське, матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Верховної Ради України, народних депутатів України.
 
Договір на закупівлю послуг з обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України укладається між Управлінням справами Апарату Верховної Ради України та страховиком, який одержав відповідну ліцензію в Нацкомфінпослуг.
 
З матеріалів справи вбачається, що договір на закупівлю послуг з обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України між Управлінням справами Апарату Верховної Ради України та страховиком протягом 2012-2014 роки не укладався.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно із положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відповідно до частини першої та другої  статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.
 
Отже, об'єктами спадщини є права та обов'язки, в тому числі об'єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, якщо ці права не пов'язані з особою спадкодавця.
 
Таким чином, до ОСОБА_4 як спадкоємця померлого               ОСОБА_8 не перейшло право вимагати страхові виплати, передбачені статтею 30 Закону України «Про статус народного депутата України», оскільки договору обов'язкового державного страхування укладено не було, отже, за життя останній не мав прав за договором страхування.
 
Позивачем порядку статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами) не надано доказів того, що за життя спадкодавця йому було завдано шкоду у зв'язку з невиконанням обов'язку щодо укладення договору страхування і спадкодавець заявляв про порушення своїх прав відповідачем.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди при вирішенні справи не застосували статтю 1173 ЦК України, яка підлягала застосуванню, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
 
Згідно із положеннями статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
Матеріали справи не містять даних про те, що особисто позивачеві завдана шкода внаслідок неукладеного договору страхування життя її померлого чоловіка.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суди обґрунтовано виходили з відсутності доказів завдання позивачу шкоди при здійсненні повноважень Апаратом Верховної Ради України зокрема: доказів протиправності бездіяльності відповідача, яка полягає в неукладенні договору про страхування життя її чоловіка як народного депутата України, доказів незаконності рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди, а також наявності майнової шкоди.

Таким чином доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду  м. Києва від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 6 липня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                             Б.І. Гулько
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта