Постанова
Іменем України 
 
04 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 760/21404/15-ц
провадження № 61-3048св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,
представники відповідача: Мандрикін Ярослав Вікторович, Добринська Наталія Михайлівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року у складі судді Букіної О. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Українець Л. Д., Оніщука М. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення страхового відшкодування.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків та відповідальності власників наземних транспортних засобів № 06/6754475/1012/14.
 
22 січня 2015 року автомобіль HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження корпуса дзеркала.
 
Відповідно до рахунка-фактури від 25 вересня 2015 року № АР-0513 сума майнового збитку, завданого автомобілю HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 8 645 грн.
 
26 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про факт настання події та виплату страхового відшкодування, проте отримав відмову, мотивовану тим, що позивач не звертався в органи Міністерства внутрішніх справ України з метою реєстрації вказаної події та не надав страховику довідку ДАІ.
 
Вважаючи таку відмову безпідставною, а рішення страховика - незаконним, просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 8 645 грн.
 
У запереченнях проти позову, поданих до суду у січні 2016 року, ПрАТ «СК «Провідна» вказує на те, що не визнає позовні вимоги, оскільки умовами укладеного між сторонами договору чітко визначено необхідність надання страховику довідки ДАІ у випадку пошкодження скляних деталей автомобіля.
 
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Провідна» про стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 8 601 грн 77 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
 
Рішення суду мотивовано тим, що до страхового випадку, який стався з автомобілем позивача, застосовується порядок врегулювання, який не передбачає надання довідки від органів Державної автомобільної інспекції (далі - ДАІ) або іншого компетентного органу, а розмір заподіяної шкоди не перевищує визначеного умовами договору ліміту зобов'язань страховика щодо виплати страхового відшкодування за страховими випадками, тому сума завданих збитків підлягає відшкодуванню страховиком. 
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення у справі з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги на правильність висновків районного суду не впливають та їх не спростовують.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що укладений 03 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» договір добровільно страхування визначає умови відшкодування шкоди у випадку її завдання протиправними діями третіх осіб щодо пошкодження скляних елементів застрахованого транспортного засобу (пункт 15.1). Однією з таких умов є обов'язкова наявність довідки ДАІ (пункт 15.2). Оскільки підставою для звернення ОСОБА_1 до страховика стало пошкодження дзеркала застрахованого транспортного засобу, що передбачено пунктом 15.1 договору, то для виплати страхового відшкодування страхувальнику він повинен надати страховику довідку ДАІ. На підставі викладеного ПрАТ «СК «Провідна» вказує на відсутність підстав для проведення страхового відшкодування. Позивач не порушував питання про визнання недійсним чи про скасування рішення ПрАТ «СК «Провідна» про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування від 17 лютого 2016 року № 17-10/2102. Висновки судів попередніх інстанцій про відповідність розміру заявленої в позові суми відшкодування акту виконаних робіт, виданому спеціалізованою станцією технічного обслуговування, не узгоджуються з актом огляду транспортного засобу, оскільки у вказаних документах зазначено різні пошкоджені/замінені деталі. Крім того, повноваженнями щодо здійснення страхового відшкодування наділена страхова компанія на підставі страхового акта, а також аварійний комісар на підставі аварійного сертифіката, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про встановлення факту настання страхового випадку та розміру страхового відшкодування. Також судами неправильно розраховано розмір франшизи, оскільки відповідно до підпункту 12.3 договору страхування її розмір визначається залежно від розміру страхової суми, а не розміру страхової виплати.
 
15 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Пунктом 4 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
22 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування призначено до судового розгляду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
 
Відповідно до статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір добровільного комплексного автострахування транспортного засобу HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії якого становить з 04 жовтня 2014 року по 03 жовтня 2015 року (а. с. 85-87).
 
Страховим випадком за цим договором є подія, що виникла внаслідок настання страхових ризиків, у результаті якої завдані прямі збитки майновим інтересам страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням застрахованими транспортними засобами та (або) застрахованим додатковим обладнанням, і у зв'язку з якою виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування (пункт 36.1).
 
Згідно з підпунктом 36.2.4 договору до переліку страхових випадків належать протиправні дії третіх осіб, не пов'язані з незаконним заволодінням застрахованим транспортним засобом, а саме: знищення застрахованого транспортного засобу в цілому (конструктивна загибель застрахованого транспортного засобу), пошкодження, знищення або викрадення окремих його частин, деталей, вузлів, механізмів, що входять до заводської комплектації та застрахованого додаткового обладнання; биття скла (ризик «Протиправні дії третіх осіб (ПДТО)»).
 
Відповідно до підпункту 29.1.2.1 договору страхувальник зобов'язаний не пізніше трьох робочих днів із дня настання події надати страховикові оригінал письмової заяви за формою, встановленою страховиком, із визначенням усіх обставин події.
 
У пункті 15 договору сторони визначили, що при виконанні договору використовується наступний порядок врегулювання: при настанні страхових випадків, передбачених пунктом 15.1 договору - «пошкодження скляних елементів (деталей) застрахованого транспортного засобу, використовується загальний порядок врегулювання, визначений у підпункті 29.1.1.2 договору (який передбачає надання довідки компетентного органу (ДАІ та ін.); при настанні інших страхових випадків, ніж ті, що вказано у пункті 15.1, застосовується порядок врегулювання, викладений у статі 15 - (надання довідки ДАІ або іншого компетентного органу не є обов'язковим).
 
Крім того, в пункті 15.2 договору зазначено, що ліміт зобов'язань страховика щодо виплати страхового відшкодування за кожним та всіма такими страховими випадками, що стались протягом строку дії договору, за якими страхувальником не було надано страховику довідки ДАІ або іншого відповідного компетентного органу, сумарно становить 10 000,00 грн.
 
22 січня 2015 року по вул. Глушкова у м. Києві сталася подія, в результаті якої автомобіль HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, а саме: пошкодження корпуса дзеркала.
 
26 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про факт настання події.
 
Листом від 17 лютого 2015 року № 17-10/2102 позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що позивач не звертався в органи Міністерства внутрішніх справ України з метою реєстрації вказаної події та не надав страховику довідку ДАІ.
 
Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій, проаналізувавши положення договору добровільного комплексного автострахування від 03 жовтня 2014 року, з урахуванням фактичних обставин справи, дійшли висновку про те, що для вирішення питання про віднесення події, що сталась 22 січня 2015 року з автомобілем HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, до категорії передбаченого договором страхового випадку, надання довідки органів ДАІ не вимагається.
 
Пунктом 15.1 договору, за яким необхідно надавати вказану вище довідку, визначено лише ті випадки, при яких пошкоджень зазнають дзеркальні елементи транспортного засобу.
 
Так, із листів ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» від 16 березня 2016 року, ТОВ «Прайд Авто Центр» від 23 березня 2016 року, ТОВ «ВіДі Інсайт» від   22   березня   2016   року вбачається, що дзеркальний елемент (розташований з правого боку автомобіля) з номером 76203-saa-g61 є самостійною, з'ємною складовою частиною відносно корпусу та підніжки дзеркала, які були пошкоджені, та щодо яких позивач просив сплатити страхове відшкодування. 
 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про те, що до зазначеного страхового випадку має застосовуватися пункт 15.2 договору, умовами якого не передбачено надання довідки ДАІ, є правильними, оскільки вони підтверджені відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.
 
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення страхового відшкодування, апеляційний суд не звернув увагу на наступне.
 
У рахунку-фактурі від 25 вересня 2015 року № АР-0513 та акті виконаних робіт від 18 березня 2016 року № АВР-0513\1 вказується, що в автомобілі HONDA Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкоджено та підлягають заміні: підніжка дзеркала, кріплення корпусу до дверей (без дзеркального елемента) та корпус дзеркала, а також зазначено про виконання ремонтних робіт лівого дзеркала та передніх лівих дверей автомобіля (а. с. 106). 
 
Водночас фотоматеріали, лист ПрАТ «СК «Провідна» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, а також листи офіційних дилерських центрів, надані суду позивачем в обґрунтування позовних вимог, містять відомості про пошкодження корпусу дзеркала з правої сторони (а. с. 18, 20-22, 113, 115, 116)
 
Оскільки акт огляду пошкодженого транспортного засобу та інші відомості, які б вказували на характер та сторону розташування пошкоджених деталей транспортного засобу у матеріалах справи відсутні, то колегія суддів позбавлена можливості перевірити правомірність стягнення коштів за актом виконаних робіт від 18 березня 2016 року № АВР-0513\1.
 
Вимоги статей 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України 2004 року зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.
 
Встановивши наявність підстав для віднесення вказаної події, якою завдано шкоду належному позивачеві транспортному засобу, до категорії страхових випадків, апеляційний суд не з'ясував дійсний розмір завданої шкоди та характер пошкоджень відповідно до заявлених позивачем вимог.
 
Крім того, встановивши наявність підстав для страхового відшкодування, апеляційному суду необхідно також вирішити питання про розмір франшизи - суми, яка не підлягає відшкодуванню та залежить від розміру страхової суми, визначеної в пункті 9 договору (131 209,00 грн Ч 0,5 % = 656,05 грн). 
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до положень частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції
 
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України року щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення апеляційного суду - скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                                 Б. І. Гулько

                                                                                                             Є.В. Синельников

                                                                                                             С. Ф. Хопта

                                                                                                             Ю. В. Черняк