ПОСТАНОВА
Іменем України

28 березня 2018 року 
Київ
справа №805/1715/17-а
провадження №К/9901/20468/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М.І.,
суддів: Білоуса О.В.,  Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Донецької області про визнання незаконним висновку і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки розрахунку, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Аляб'єва І. Г., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Гаврищук Т. Г., суддів: Блохіна А. А., Сухарька М. Г.,
у с т а н о в и в :
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом до прокуратури Донецької області, в якому просив:
визнати незаконним наказ прокурора Донецької області від 7 квітня 2017 року № 804-к та скасувати пункт 1 цього наказу в частині звільнення заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_2 з підстав грубого порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості, у чесності органів прокуратури, втручання чи будь-який інший вплив у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, посадових органів поліції, у тому числі шляхом дій; 
поновити ОСОБА_2 на посаді заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури та в органах прокуратури Донецької області з 7 квітня 2017 року;
визнати незаконним та скасувати висновок службової перевірки, який став підставою для видання наказу прокурора Донецької області від 7 квітня 2017 року № 804-к; 
зобов'язати прокуратуру Донецької області виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; 
зобов'язати виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 7 квітня 2017 року по 12 квітня 2017 року (за 2 дні 10 квітня 2017 року та 11 квітня 2017 року); 
визнати бездіяльність прокуратури Донецької області при розгляді звернення від 27 січня 2017 року щодо дій керівника Волноваської місцевої прокуратури Резницького С. А. протиправною та зобов'язати надати відповідь на звернення відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
Позов мотивований наявністю порушень під час здійснення службової перевірки та оформлення наказу про звільнення, зокрема, щодо не ознайомлення з підставами призначення перевірки, зі складом комісії та висновками перевірки, щодо строків притягнення до відповідальності, а також порядку оформлення наказу про звільнення та його змісту. 
Донецький окружний адміністративний суд постановою від 27 червня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, в позові відмовив.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди встановили, що ОСОБА_2 працював в органах прокуратури області з грудня 2015 року на посаді заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Донецької області.
Наказом Прокуратури Донецької області від 7 квітня 2017 року № 804-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача звільнено з посади заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури та з органів прокуратури Донецької області за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості, у чесності органів прокуратури, втручання чи будь-який інший вплив у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність посадових осіб органів поліції, у тому числі шляхом дій.
Підставою для наведеного висновку слугувало таке.
27 січня 2017 року до прокуратури Донецької області надійшло клопотання керівника Волноваської місцевої прокуратури Резницького С. А. від 26 січня 2017 року про призначення службової перевірки щодо неправомірних дій з боку заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_2, прокурора Волноваської місцевої прокуратури Галкіна А. В.
30 січня 2017 року до прокуратури Донецької області надійшли також скарги заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_2 та прокурора Волноваської місцевої прокуратури Галкіна А. В. щодо неправомірних дій з боку керівника Волноваської місцевої прокуратури Резницького С. А.
На підставі наведених заяв наказом прокуратури Донецької області від 6 лютого 2017 року № 384-у призначено проведення службової перевірки.
За наслідками проведеної перевірки складено висновок від 6 квітня 2017 року.
Так, за висновком службової перевірки, ОСОБА_2, діючи всупереч інтересів служби, в інтересах третіх осіб, примушував прокурора Волноваської місцевої прокуратури Співакова А. М., який 11 листопада 2016 року здійснював особистий прийом громадян, прийняти без особи заявника звернення від громадянина Г. щодо вжиття заходів до громадянина Б. з питань повернення документів. У подальшому, ОСОБА_2 спільно з прокурором Волноваської місцевої прокуратури Галкіним А. В. чинили тиск на працівників слідчого відділу Мар'їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області щодо необхідності зареєструвати вказане вище звернення в ЄРДР, а після реєстрації кримінального провадження № 12016050690001536 за даним зверненням стосовно громадянина Б. ОСОБА_2 та Галкін А. В., діючи в особистих інтересах третіх осіб, надавали вказівки щодо проведення конкретних слідчих дій, спрямованих на обмеження конституційних прав громадянина. Крім того, позивач, у порушення вимог статті 37 КПК України, без будь-яких підстав та відповідних доручень керівника місцевої прокуратури або його першого заступника, з метою здійснення особистого контролю за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, діючи в інтересах третіх осіб, 17 листопада 2016 року самовільно змінив групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, ввівши до неї себе та прокурора Волноваської місцевої прокуратури Галкіна А. В., достовірно знаючи про наявність конфлікту інтересів останнього. Своїми діями ОСОБА_2 та Галкін А. В. порушили вимоги пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», частин першої, другої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», статей 4, 6, 9, 13, 14, 16 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які зобов'язують кожного працівника діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дотримуватись правил прокурорської етики, вчинили дії, що порочать званням прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості, у чесності органів прокуратури, втручання чи будь-який інший вплив у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, посадових осіб органів поліції, у тому числі шляхом дій. Наведені порушення підтверджені копіями документів, долучених до матеріалів справи.
За результатом службової перевірки комісія дійшла наступних висновків: 
1) визнано, що з боку керівника Волноваської місцевої прокуратури Резницького С. А. не встановлено порушень вимог Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури; 
2) визнано, що з боку першого заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури Комісарука О. Б. не встановлено порушень вимог Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури; 
3) проведеною службовою перевіркою встановлено порушення заступником керівника Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_2 вимог закону України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, що свідчить про необхідність притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади та органів прокуратури Донецької області; 
4) проведеною службовою перевіркою встановлено порушення прокурором Мар'їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Галкіним А. В. вимог Закону України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, що свідчить про необхідність притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади та органів прокуратури Донецької області.
З висновком службової перевірки позивача ознайомлено 7 квітня 2017 року.
Також суди встановили, що дисциплінарне порушення вчинено позивачем у період з жовтня 2016 року по січень 2017 року; про факт порушення відповідачу стала відомо 27 січня 2017 року після отримання клопотання керівника Волноваської місцевої прокуратури від 26 січня 2017 року; з 6 лютого 2017 року по 6 квітня 2017 року проведено службову перевірку. Тобто, відповідачем дотримано місячний застосування дисциплінарного стягнення.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем правомірно проведено службову перевірку та складено висновок службової перевірки, а в подальшому обґрунтовано винесено наказ про звільнення позивача.
Апеляційний суд погодився з такою позицією та за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів і вважає їх такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру», згідно з частиною третьою статті 16 якого прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.
Підстави звільнення прокурора з посади визначені частиною першою статті 51 указаного Закону.
Поряд із цим, статтею 43 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, згідно з частиною першою якої прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з таких підстав:
невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (пункт 1); 
вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5); 
систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6); 
втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (пункт 8).
Відповідно до пункту 51 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону  дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-XII (далі - Статут).
Статтею 8 Статуту визначено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
Стаття 9 Статуту серед дисциплінарних стягнень виокремлює звільнення.
Отже, як правильно встановили суди, поряд із загальними підставами для звільнення, визначеними статтею 51 Закону України «Про прокуратуру», чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство передбачає спеціальну підставу для звільнення - в порядку дисциплінарного провадження.
Відповідно до підпунктів 1, 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Статтею 2 Статуту передбачено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.
Згідно з пунктом 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22 вересня 2014 року № 17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відноситься кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.
Відповідно до статті 6 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 (далі - Кодекс) при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має поважати права та свободи людини і громадянина відповідно до вітчизняних та міжнародних правових норм, усвідомлюючи, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 9 Кодексу встановлено, що працівник прокуратури зобов'язаний діяти справедливо, неухильно дотримуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації конституційних повноважень прокуратури, бути об'єктивним у своїх стосунках з органами влади, громадськістю та окремими особами. Він має усвідомлювати соціальну значущість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством у забезпеченні захисту прав людини і громадянина та відстоюванні інтересів держави.
Працівник прокуратури має прагнути досягнення справедливого балансу між правами та свободами особи і загальними інтересами суспільства.
Він повинен дотримуватися пріоритету інтересів: представляючи інтереси держави у відносинах з іншими особами, зобов'язаний діяти виключно в інтересах держави.
Статті 13, 16 Кодексу визначають, що незважаючи на особисті інтереси, повинен вживати всіх можливих заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, не допускати вчинення дій чи бездіяльності, які можуть його спричинити або створити враження про наявність такого конфлікту. Працівник прокуратури має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.
Враховуючи встановлені судами обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачеві, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності й з обраним видом стягнення.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.
В частині дотримання процедури проведення службової перевірки слід зазначити таке.
За змістом статей 11, 12 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
Дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців. За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104, службове розслідування (перевірка) проводиться у строк не більше одного місяця з дня його призначення. У разі необхідності за мотивованим рапортом голови комісії визначений строк може бути продовжено уповноваженим керівником, який призначив службове розслідування (перевірку), але не більш ніж на один місяць.
Також, згідно зі статтею 12 Статуту строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.
Суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку доводам позивача в частині дотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, правильним є висновок про те, що питання проходження служби в органах прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру», який не передбачає стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку.
В іншій частині позовних вимог доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович          

Судді                                                                                           О. В. Білоус

                                                                                          Т. Г. Стрелець