Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  910/22680/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,
за участі секретаря судового засідання Корпусенка А.О.

за участю представників:
позивача - Петрик О.В., директор, який діє на підставі наказу № 11 від 23.04.2010
відповідача - Романюка С.П., який діє на підставі наказу № 18/11-к від 30.12.2011

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 (суддя- Якименко  М.М.)
та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 (головуючий - Руденко М.А., судді - Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.)

у справі 

за позовом Українського союзу об'єднання, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО"
про стягнення заборгованості 74 573,99 грн

ВСТАНОВИВ:

1. У грудні 2016 Український союз об'єднань підприємств і організацій побутового обслуговування населення (далі в тексті - Позивач/Укрсоюзсервіс) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО) (далі в тексті - Відповідач/ ТОВ "ТіСО") суму боргу за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції у сумі 72 171, 57 грн та 3% річних від простроченої суми (боргу) в розмірі 2 402, 42 грн.

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг від позивача згідно умов Договору №01/2-09 про надання послуг, пов'язаних з користуванням теплопунктом, внаслідок чого утворилася заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 72 171, 57 грн.
3. Рішенням господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі № 910/22680/16 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО" на користь Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 72 171 (сімдесят дві тисячі сто сімдесят одну) грн 57 коп. - суми боргу за отриманні послуги з урахуванням індексу інфляції, 2 402 (дві тисячі чотириста дві) грн 42 коп. - 3% річних, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. - судового збору.
4. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі № 910/22680/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО" на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року у справі №          910/22680/16 залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 - без змін.
5. Рішенням суду першої інстанції встановлено, що 01.10.2009 року між Українським союзом об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТіСО" укладено Договір №01/2-09 про надання послуг, пов'язаних з користуванням теплопунктом (далі в тексті - Договір) за умовою якого (п. 1.1. Договору) в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Позивач надає на платній основі Відповідачу послуги, пов'язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а теплопункту, яким користується Відповідач.
6. Відповідно до п. 2.1. Договору Відповідач сплачує Позивачу плату за послуги, пов'язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а теплопункту, яким користується Відповідач.
7. Відповідно до розрахунку вартості послуг, вартість послуги становить 4 808,31 грн з ПДВ.
8. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Відповідач зобов'язується:
8.1. сплачувати щомісячну плату за послуги, пов'язані із знаходженням на території Укрсоюзсервісу за адресою: м. Київ, вул. Ямська,72-а теплопункту, яким користується Відповідач, до 5 числа поточного місяця за поточний місяць в розмірах встановлених розрахунком, що додається до цього договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача;
8.2. при користуванні послугами Сторони повинні дотримуватись принципів добросусідства та взаємоповаги.
9. Зміни в даний Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього Договору (п. 6.3. Договору).
10. Відповідно п. 6.4. Договору зміни у цей Договір набирають чинності з моменту їх належного оформлення Сторонами.
11. Пунктом 6.5. Договору передбачено, що даний Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного Договору.
12. Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (п. 6.6. Договору).
13. Відповідно п. 6.1. Договору (в редакції Додаткової угоди до Договору від 28.08.2015 року) Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2016 року.
14. 20.11.2015 року Відповідач звернувся до позивача з листом №15 про розірвання Договору в односторонньому порядку.
15. Судом першої інстанції також встановлено, що в період часу з листопада 2015 року по грудень 2016 року (включно) Позивачем надані Відповідачу послуги на суму 72 171,57 грн (з врахуванням індексу інфляції), доказів оплати яких Відповідачем не надані.
16. Оцінивши подані докази суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог Позивача в повному обсязі виходячи з наступного.
17. З наданих Позивачем доказів судом першої інстанції встановлено, що Позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав Відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а Відповідач в порушення умов Договору не в сплатив на користь Позивача вартість отриманих послуг, та (за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року включно) має перед Позивачем заборгованість з їх оплати в розмірі 72 171,57 грн (з врахуванням індексу інфляції).
18. Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 72 171,57 грн (суми боргу за отриманні послуги з урахуванням індексу інфляції), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.
19. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції також прийшов до висновку про те, що статтею 907 Цивільного кодексу України (далі в тексті - ЦК України) передбачена можливість розірвання Договору про надання послуг шляхом односторонньої відмови від договору, однак сторони визначили порядок розірвання договору який передбачено в пунктах 6.5 та 6.6. договору, тому в зв'язку з відсутністю додаткової угоди до Договору про його розірвання, Договір вважається таким який діє до 31.12.2016 року.
20. Щодо стягнення в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (далі в тексті - ЦК України) з Відповідача на користь Позивача 2 402,42 грн (3% річних), то суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача 2 402,42 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.
21. У постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що 11.05.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника Відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.
22. За результатами розгляду клопотання про призначення судової економічної експертизи, колегія суддів апеляційної інстанції у постанові дійшла до висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню тому що відсутні підстави для призначення судової експертизи, так як сторони в двохстороньому порядку погодили розмір плати за надання послуг за договором № 01/2-09. При цьому, колегія суддів зазначила, що контр розрахунку заборгованості по договору № 01/2-09 від 01 жовтня 2009 року Відповідач не надав, до суду першої інстанції, з вищевказаним клопотанням не звертався.
23. Разом з тим у оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Позивача в повному обсязі.
24. Також у постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що умовами укладеного між сторонами Договору № 01 жовтня 2009 року на підставі вільного волевиявлення не передбачено підписання актів виконаних робіт. У зв'язку з чим колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про необґрунтованість посилань Відповідача на те, що послуги він не отримував, так як акти виконаних робіт за спірний період в двохсторонньому порядку не підписані.
25. Судові рішення першої та апеляційної інстанції обґрунтовані нормами: статей 96, 526, 527, 530, 599, 625, 629, 901, 903, 907 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

26. 13.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду від Відповідача надійшла касаційна скарга на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі № 910/22680/16 у якій Відповідач просить скасувати вищезазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити Укрсоюзсервіс у задоволенні позову в повному обсязі.
27. В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних судових рішень Відповідач у своїй касаційній скарзі наводить наступні доводи:
27.1.  Є помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо неможливості розірвання Договору не інакше як підписанням про це між Позивачем та Відповідачем додаткової угоди.
27.2. Позивач як доказ надання послуг за укладеним Договором Відповідачу надав ряд договорів, проте надані докази судом першої інстанції не досліджувалися і не можуть, на думку Відповідача, свідчити про надання Позивачем послуг за укладеним Договором. 
27.3. До Київського апеляційного господарського суду Відповідач звернувся з клопотанням про необхідність призначення у справі судово-економічної експертизи у зв'язку з тим, що Відповідач заперечує сам факт надання послуг за період який вказує Позивач а матеріали справи не містять жодних доказів про те, що послуги надавалися. Апеляційним судом встановлено, що для з'ясування питання, щодо яких Відповідачем заявляється необхідність призначення у справі судової експертизи і вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в економічній сфері.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
28. 06.02.2018 до Верховного Суду від Позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Позивач просить суд відмовити Відповідачу у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
29. Вказаний відзив обґрунтований тим, що в матеріалах справи достатньо доказів для стягнення на користь Позивача з Відповідача заборгованості за Договором № 01/2-09. Разом з тим Позивач зазначає, що жодних доказів про те, що Відповідач починаючи з листопада 2015 припинив отримувати послуги від Позивача Відповідачем не надано. Позивач зазначає, що Відповідач станом на дату подання відзиву, продовжує отримувати від ПАТ "Київенерго" теплову енергію через приміщення та територію, що належать Позивачу.
Позиція Верховного Суду
30. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи,  колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення а оскаржувані судові рішення - без змін, виходячи з наступного.

31. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі в тексті - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

32. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Щодо доводу касаційної скарги Відповідача про те, що є помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо неможливості розірвання Договору не інакше як підписанням про це між Позивачем та Відповідачем додаткової угоди колегія суддів зазначає наступне.

34. Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

35. Згідно ч. 1 ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

36. Судами попередніх інстанцій на підставі дослідження умов Договору  № 01/2-09 встановлено, що пунктом 6.6. Договору передбачено порядок розірвання вказаної угоди шляхом належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди, якщо інше не встановлене чинним законодавством України.

37. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

38. Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції на підставі встановленої попередніми судовими інстанціями фактичної обставини у справі (пункт 6.6. Договору № 01/2-09 ) з урахуванням положень ст. ст. 629, 907 ЦК України, дійшла до висновку про відхилення доводу Відповідача про те, що є помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо неможливості розірвання Договору не інакше як підписанням про це між Позивачем та Відповідачем додаткової угоди.

39. Щодо доводу Відповідача про те, що Позивач як доказ надання послуг за укладеним Договором Відповідачу надав ряд договорів, проте надані докази судом першої інстанції не досліджувалися і не можуть, на думку Відповідача, свідчити про надання Позивачем послуг за укладеним Договором колегія суддів зазначає наступне.

40. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

41. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

42. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

43. Колегія суддів дослідивши оскаржувані судові рішення, дійшла до висновку що судами попередніх інстанцій досліджено і надано оцінку належному обсягу поданих доказів у справі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

44. Зазначене спростовує довід Відповідача про те, що Позивач як доказ надання послуг за укладеним Договором Відповідачу надав ряд договорів, проте надані докази судом першої інстанції не досліджувалися і не можуть, на думку Відповідача, свідчити про надання Позивачем послуг за укладеним Договором.

45. Щодо доводу Відповідача про те, що до Київського апеляційного господарського суду Відповідач звернувся з клопотанням про необхідність призначення у справі судово-економічної експертизи у зв'язку з тим, що Відповідач заперечує сам факт надання послуг за період який вказує Позивач, а матеріали справи не містять жодних доказів про те, що послуги надавалися. Апеляційним судом встановлено, що для з'ясування питання, щодо яких Відповідачем заявляється необхідність призначення у справі судової експертизи і вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в економічній сфері колегія суддів зазначає наступне.

46. Відповідно ч. 1 ст. 41 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

47. Оцінивши зміст касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що Відповідач вказуючи про відмову судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про проведення судово-економічної експертизи, не наводить жодних аргументів про те, яким чином вказана відмова у проведенні експертизи порушує норми процесуального чи матеріального права.

48. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

49. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 111 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) касаційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

50. Проте, зазначивши про відмову апеляційним судом у задоволенні клопотання про призначення експертизи, Відповідач не обґрунтував, яким чином вказана відмова призвела до неправильного застосування норм матеріального права чи до порушення норм процесуального права.

51. Разом з тим, колегія суддів наголошує, що межі касаційного розгляду судом касаційної інстанції, які визначені у ст. 300 ГПК України, не передбачають суду касаційної інстанції право встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

52. У зв'язку з наведеним, колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованим довід Відповідача про те, що до Київського апеляційного господарського суду Відповідач звернувся з клопотанням про необхідність призначення у справі судово-економічної експертизи у зв'язку з тим, що Відповідач заперечує сам факт надання послуг за період який вказує Позивач, а матеріали справи не містять жодних доказів про те, що послуги надавалися. Апеляційним судом встановлено, що для з'ясування питання, щодо яких Відповідачем заявляється необхідність призначення у справі судової експертизи і вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в економічній сфері.

53. Інші аргументи касаційної скарги судом відхиляються, оскільки вони спрямовані на встановлення або доведення обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним та на вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а також на додаткову перевірку доказів.

54. Відповідно ст. 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

55. Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку про необхідність відмовити у задоволенні касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО", а рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі слід залишити без змін.

56. Оскільки підстав для скасування судових рішень та постановлення нового немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТіСО" на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі №          910/22680/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі №          910/22680/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               С.В. Жуков

Судді                                                                                            В.В. Білоус  

                                                                                                     Н.Г. Ткаченко