ПОСТАНОВА
Іменем України
22 березня 2018 року 
Київ
справа №195/775/17(2а/195/158/17)
адміністративне провадження №К/9901/3269/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів - Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Попка Дмитра Сергійовича 
на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області прийняту у складі судді Кондус Л.А. від 21 червня 2017 року
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постановлену у складі колегії суддів Божко Л.А., Дурасової Ю.В., Лукманової О.М. від 28 вересня 2017 року
у справі за позовом ОСОБА_3
до Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі в особі інспектора ДПП лейтенанта поліції Попка Дмитра Сергійовича
про скасування постанови про  адміністративного правопорушення, 
УСТАНОВИВ:
У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі в особі інспектора ДПП лейтенанта поліції Попка Дмитра Сергійовича в якому просив     скасувати постанову серії АР №367415 від 09 травня 2017 року.
Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою серії АР № 367415 від 09 травня 2017 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,  яке зафіксоване не в автоматичному режимі притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при     нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У такій постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи має створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів винятково за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій встановлено відсутність у справі об'єктивних та беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою  статті 122 КУпАП, Суд погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанції про необхідність задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до частини другої та четвертої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 
Враховуючи положення цієї статті, Суд вважає всі інші доводи відповідача безпідставними.
Доводи касаційної скарги не спростовують доводів рішень судів попередніх інстанцій.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального  права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Отже, судами першої та апеляційної інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, Суд робить висновок, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 242, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Попко Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.
2.          Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року залишити  без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.
Суддя-доповідач В.М.Бевзенко
Судді                                                                                          Н.А.Данилевич
                                                                                          В.М.Шарапа