Постанова
Іменем України
21 лютого 2018 року 
м. Київ
 
справа № 522/22008/15-ц
провадження № 61-3462св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другоїпалати Касаційного цивільного суду: 
головуючого: Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., 
Крата В. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2, 
відповідач - прокуратура Одеської області, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області,
 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року у складі судді: Бойчука А. Ю., рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року у складі суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Ісаєвої Н. В., та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 22 липня 2016 року у складі суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Ісаєвої Н. В.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року справу № 522/22008/15-ц призначено до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 522/22008/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, які в порушення статті 214 КПК України та пункту 3 Перехідних положень КПК України не внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, що були викладені нею в заяві від 15 листопада 2010 року та у заяві від 12 серпня 2014 року, тобто в результаті такої неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої кошти, у зв'язку з чим вона вважає, що їй завдана, моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона не могла реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури Одеської області, й вимушена була докладати додаткових зусиль для поновлення свого права та розгляду своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством.
 
Також ОСОБА_2 просила стягнути майнову шкоду, яка полягає у понесених нею транспортних витратах, пов'язаних з її явкою до суду, у загальному розмірі 140 грн 52 коп. (з яких: транспортні витрати, пов'язані зі зверненням до прокурора області 12 серпня 2014 року зі скаргою до слідчого судді 28 серпня 2014 року, для участі у судових засіданнях з розгляду скарги 7 вересня 2014 року, 10, 17 вересня 2014 року, які склали 31,18+15,80+15,59 +15,59+15,59+15,59+31,18=140 грн 52 коп., що є судовими витратами по справі №522/11391/14к), також позивач просила стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати, пов'язані з її явкою в судові засідання по вказаній справі.
 
Просила суд стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 140 грн 52 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто на її користь з прокуратури Одеської області 500 грн на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з рахунків цього органу, а у разі відсутності - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При ухваленні рішення суд зробив висновок, що оскільки постановою суду, що набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області, суд дійшов до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 липня 2016 року вирішено питання про судові витрати. При ухваленні рішення суд зробив висновок, що факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання ОСОБА_2 моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Крім того, чинним законодавством передбачено компенсацію стороні, на користь якої ухвалено рішення лише добових та втраченого заробітку, проте не передбачено компенсацію витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту.
 
У червні 2016 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені рішення у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову. ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує, що в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури їй завдана майнова та моральна шкода.
 
У вересні 2016 року прокуратура Одеської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу заперечення на касаційну скаргу. Вважає оскаржене рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, не погоджується із рішеннями попередніх судів та акцентує на необхідності застосування статей 23, 1116, 1167, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
 
Колегія суддів приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі з таких підстав.
 
Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).
 
Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.
 
За правилами статтями 23, 1167 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
 
Судами встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в порядку пункту 1 частини 303 Кримінально процесуального кодексу України задоволено, зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені ОСОБА_2 у її заявах від 15 листопада 2010 року та 12 серпня 2014 року.
 
Оскільки постановою суду, яка набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області, а тому ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю та про наявність підстав для її відшкодування.
 
За таких обставин колегія суддів вважає неправильним висновок апеляційного суду, що сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання ОСОБА_2 моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Тому, з врахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів частково задовольняє вимогу ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.
 
Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
 
Тлумачення статей 79, 85 ЦПК (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що судові витрати по своїй суті не є збитками в розумінні статті 22 ЦК і не можуть стягуватися за правилами для відшкодування збитків.
 
У зв'язку із чим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційного суду, що транспортні витрати, пов'язані з явкою до суду, зверненням до прокурора області, що понесені позивачем, не є майновою шкодою. У зв'язку із чим, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що касаційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди змінити. Стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В іншій частині рішення судів залишити без змін. 
 
На підставі статті 1174 ЦК, керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди змінити. В іншій частині рішення судів залишити без змін.
 
Стягнути на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), моральну шкоду в розмірі 2000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                   М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                           В.І. Журавель
 
                                                                                       В.М. Коротун
 
                                                                                       В.І. Крат