Постанова
Іменем України
12 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 357/11859/16-ц
 
провадження № 61-48св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»,
представники відповідача: Виштак Вікторія Володимирівна, Гринишин Петро Степанович, Грунський Володимир Олегович,
треті особи: Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області, Матюшівська сільська рада Білоцерківського району Київської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення апеляційного суду Київської області 
від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., 
Березовенко Р. В., Приходько К. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (далі - ТОВ Агрофірма «Матюші»), треті особи: Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області, Матюшівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації права оренди та зобов'язати вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,1294 га, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (пай), виданим Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області від 1 листопада 2007 року.
 
3 лютого 2015 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області здійснено реєстрацію договору оренду землі від 6 серпня 2014 року, укладеного між ним та ТОВ Агрофірма «Матюші». Проте наведений договір оренди він не підписував, тому укладений договір від його імені не відповідав внутрішній волі.
 
Ураховуючи викладене, просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 6 серпня 2014 року, загальною площею 2,1294 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; скасувати державну реєстрацію права оренди та зобов'язати ТОВ Агрофірму «Матюші» повернути йому спірну земельну ділянку.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Жарікова О. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що позивач не довів належними доказами заявлені позовні вимоги про те, що укладений від його імені договір не відповідав його внутрішній волі та не був ним підписаний, що є підставою для відмови у позові.
 
Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 6 серпня 2014 року, загальною площею 2,1294 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Скасовано державну реєстрацію права оренди та зобов'язано ТОВ Агрофірма «Матюші» повернути ОСОБА_4 вказану земельну ділянку.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 7 листопада 2017 року, підписи від імені ОСОБА_4 у розділах «Підписи сторін» у графах «Орендодавець» в договорі оренди землі від 6 серпня 2014 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Доручення на право підпису від його імені позивач взагалі не видавав. Через неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення міськрайонного суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову з визнанням спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, скасуванням державної реєстрації права оренди та зобов'язанням ТОВ Агрофірма «Матюші» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку.
 
У касаційнійскарзі ТОВ Агрофірма «Матюші»,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є необґрунтованим й таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. ТОВ Агрофірма «Матюші» зазначало, що судом апеляційної інстанції внаслідок порушення норм процесуального права зроблено безпідставний висновок про невчинення судом першої інстанції процесуальних дій щодо сприянню позивачу у реалізації наданих йому прав. Апеляційним судом безпідставно досліджено нові обставини, щодо яких позивачем жодних клопотань в суді першої інстанції не заявлялось. Крім того, товариство посилалось на те, що висновок експерта від 7 листопада 2017 року здійснений з грубим порушенням порядку проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому є недопустимим доказом, який не міг братися судом апеляційної інстанції до уваги.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Згідно зі статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно частини третьої статті 216 ЦПК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов 
ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що судом першої інстанції не було дотримано вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 7 листопада 2017 року підписи від імені ОСОБА_4 у розділах «Підписи сторін» у графах «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 6 серпня 2014 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою, у зв'язку із чим спірний договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ Агрофірма «Матюші», строком на 10 років, відповідно до вимог частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є недійсним і таким, що порушує майнові права позивача та не відповідає його волевиявленню, оскільки цей договір позивач не підписував.
 
Посилання касаційної скарги ТОВ Агрофірма «Матюші» про те, що висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи 
від 7 листопада 2017 року є недопустимим доказом, є безпідставними, оскільки вказаний висновок є належним і допустимим доказом згідно вимог ЦПК України.
 
Твердження касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно на стадії апеляційного провадження досліджував нові докази, не впливає на законність рішення апеляційного суду, оскільки суд діяв відповідно до його повноважень, передбачених частиною другою статті 303 ЦПК України 2004 року.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
О. В.Білоконь
 
Є. В.Синельников