Постанова
Іменем України
12 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 307/2325/14-ц
 
провадження № 61-1540св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідачі: Ганичівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_6,
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради та зобов'язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що починаючи з 2001 року вона постійно проживає по АДРЕСА_1. З 1998 року в її користуванні, а також у користуванні її чоловіка - 
ОСОБА_8, перебувала земельна ділянка, площею 0,07 га, по АДРЕСА_1, яка використовувалася для будівництва та обслуговування житлового будинку, як присадибна земельна ділянка. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.
 
Зазначала, що рішенням другої сесії двадцять третього скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23 травня 1998 року ОСОБА_8 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,07 га, по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.
 
Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 8 квітня 
2001 року їй було передано у власність земельну ділянку, площею 0,07 га, по 
АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області 
від 19 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2013 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до неї, Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа - управління Держкомзему у Тячівському районі Закарпатської області, про скасування державного акта на право приватної власності на землю та зобов'язання знести огорожу визнано незаконним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення Ганичівської сільської радиТячівського району Закарпатської області 
від 23 травня 1998 року на ім'я ОСОБА_9
 
Також зазначала, що підставою для скасування державного акта на землю були ті обставини, що при виготовленні державного акта на право приватної власності на землю було порушено норми діючого законодавства, оскільки вона із заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки не зверталася, рішення про передачу у власність земельної ділянки, на підставі якого видався державний акт, видавалося її чоловіку - ОСОБА_8, а не їй, державний акт виданий з технічними помилками у частині визначення меж. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи також зазначив, що державний акт виготовлений з технічними помилками, внаслідок чого ОСОБА_6 не може оформити своє право на суміжну з нею земельну ділянку. Оскільки виданий на її ім'я державний акт на право приватної власності на землю було визнано недійсним, а рішення суду набуло законної сили, вона вирішила заново оформити право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га, по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, у зв'язку із чим зверталася до Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту відводу зазначеної земельної ділянки у власність.
 
Вказувала на те, що вона неодноразово зверталась до Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки, площею 0,07 га, по 
АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак у вирішенні даної заяви було відмовлено у зв'язку з тим, що на той час виданий на її ім'я державний акт на право власності на землю від 8 квітня 2001 року не був скасований. Крім того, їй також було відмовлено з тих мотивів, що фактичні межі земельної ділянки накладаються на межі сусідньої земельної ділянки 
ОСОБА_6
 
Згодом їй стало відомо, що рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 
від 27 вересня 2013 року № 818 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
 
Вона вважала, що вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1259 га, до складу якої також входить земельна ділянка, площею 0,03 га, яка є частиною земельної ділянки, площею 0,07 га, розташованої по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, яка перебуває в її користуванні.
 
Крім того, посилалась на те, що рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 
від 4 листопада 2013 року № 854 про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села прийнято всупереч вимогам земельного законодавства та її прав щодо землекористування, оскільки у порушення вимог частини другої статті 159 ЗК України про час і місце розгляду земельного спору її жодним чином не повідомлялося і всі дії щодо вирішення земельного спору вчинялися Ганичівською сільською радоюТячівського району Закарпатської області без її відома.
 
Після пред'явлення позову вона збільшила позовні вимоги, посилаючись на те, що рішенням тринадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 26 червня 2013 року у наданні їй дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відводу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку було відмовлено у зв'язку з накладанням фактичних меж вказаної земельної ділянки на межі сусідньої земельної ділянки, геодезичні роботи проводилися без представника сільської ради.
 
Вважала таке рішення безпідставним, оскільки жодних накладок фактичних меж земельної ділянки на межі сусідньої земельної ділянки не було. Крім того, на момент прийняття даного рішення, ОСОБА_6 не видавалося рішення на земельну ділянку по АДРЕСА_1, у неї були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Натомість, розглянувши заяву ОСОБА_6, Ганичівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області прийняла рішення про надання їй дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо земельної ділянки, площею 0,1259 га, не звернувши уваги на те, що така земельна ділянка накладається на частину земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні і площа накладки складає 0,03 га.
 
За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 вересня 2013 року № 818 про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 4 листопада 2013 року № 854 «Про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села»; рішення тринадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 26 червня 2013 року про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відводу земельної ділянки, площею 0,07 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у с. ГаничіТячівського району Закарпатської області; зобов'язати Ганичівську сільську раду Тячівського району Закарпатської області розглянути на черговій сесії питання про надання їй дозволу на розробку проекту відведення щодо надання у власність земельної ділянки, площею 0,07 га, розташованої по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування житлового будинку.
 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 
2016 року у складі судді Розман М. М. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач не надала доказів, які б підтверджували, що частина земельної ділянки, на яку вона претендує, раніше перебувала в її правомірному користуванні, та що оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування були порушені її права на земельну ділянку саме в межах, конфігурації і площі.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано незаконними та скасовано: рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 вересня 2013 року № 818 про надання ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1259 га, по АДРЕСА_1; рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 4 листопада 2013 року № 854 «Про затвердження акту комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку села» щодо земельного спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_4; рішення тринадцятої сесії шостого скликання Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 26 червня 2013 року про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 є користувачем земельної ділянки, площею 0,07 га, по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, а тому факт накладення земельної ділянки ОСОБА_6 як суміжного землекористувача установлений і доведений, тому рішення Ганичівської сільської ради про надання останній дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, а також решта оспорених рішень як похідних, порушують земельні права ОСОБА_4 і такі підлягають судовому захисту способом, обраним позивачем. Частина земельної ділянки від ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не вилучалася й остання від неї не відмовлялася.
 
У касаційнійскарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають важливе значення для вирішення справи. Також, в оскаржуваному рішенні апеляційного суду не зазначено, у чому полягає порушення прав позивача оспорюваними рішеннями сільської ради з огляду на вибраний позивачем порядок приватизації. Зазначала, що рішення суду апеляційної інстанції встановлено інші правовідносини, що не були предметом та підставою позову.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої й другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
 
Прикінцевими положеннями до цього Кодексу (абзац другий пункту 1 у редакції Закону України від 2 червня 2015 року N 497-VIII) установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
 
За правилами статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та задовольняючи в цій частині позовні вимоги, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4 є користувачем земельної ділянки, площею 
0,07 га, по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, а тому факт накладення земельної ділянки ОСОБА_6 як суміжного землекористувача установлений і доведений, внаслідок чого рішення Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про надання останній дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1259 га, а також решта оспорених рішень як похідних, порушують земельні права ОСОБА_4 Частина земельної ділянки від ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не вилучалася й остання від неї не відмовлялася.
 
Посилання касаційної скарги ОСОБА_10 на те, що позивач зверталась до Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки, площею 0,07 га, по АДРЕСА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області для будівництва і обслуговування житлового будинку відповідно до положень частин шостої - дев'ятої статті 118 ЗК України, а не із заявою про приватизацію земельної ділянки, що перебувала у її користуванні відповідно до положень частин першої, другої статті 118 ЗК України, не спростовує факту користування нею вказаною земельною ділянкою та не може бути підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції. Підставою заявленого позову ОСОБА_4 є порушення відповідачами її права на користування спірною земельною ділянкою.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність рішення апеляційного суду не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
О. В.Білоконь
 
Є. В.Синельников