Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  925/895/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.

учасники справи:
особа, яка звернулася до суду за захистом порушених прав суб'єкта авторського права, - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами",
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна",
відповідач - фізична особа-підприємець Амелін Олег Юрійович,

розглянув касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" 
на рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 (головуючий суддя Єфіменко В.В.) 
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 (головуючий - Сотніков С.В., судді:  Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)
у справі № 925/895/16
за позовом  приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (далі - ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна") 
до фізичної особи-підприємця Амеліна Олега Юрійовича (далі - Підприємець)
про стягнення 14 500,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Організація звернулася до господарського суду Черкаської області в інтересах ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" з позовом до Підприємця про стягнення 14 500,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.
Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 1, 15, 31, 32, 50, 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням відповідачем у закладі харчування - ресторані "Італійський дворик" за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 218/22, музичного твору "Cola song" у виконанні Inna Feat. J Balvin.
Рішенням господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 зі справи                          № 925/895/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю Організацією використання спірного музичного твору відповідачем, а також наявністю ліцензійного договору від 24.05.2016, який укладений Підприємцем з державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (що здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права), відповідно до якого Підприємцю надано право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" у закладі харчування "Італійський дворик" та який (договір) поширює свою дію на відносини, що виникли між його сторонами з 01.02.2016 і до моменту укладення цього договору.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано посиланням виключно на наявність ліцензійного договору від 24.05.2016, який укладений Підприємцем з державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (що здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права), відповідно, здійснення Підприємцем використання спірного музичного твору на законній підставі. При цьому надані Організацією докази на підтвердження факту використання відповідачем спірного музичного твору прийняті апеляційним господарським судом як належні та допустимі.
Організація, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Так, згідно з доводами Організації, викладеними у касаційній скарзі:
- судами попередніх інстанцій порушено приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017) оскільки не здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд справи, що, у свою чергу, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи;
- Підприємець підтвердив наявність у нього ліцензійного договору не під час використання спірного твору, а після його використання (тобто коли порушення вже відбулося), не довівши додержання вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону при використанні спірного твору;
- суди не дослідили питання охоплення чи неохоплення поняттям "репертуар" за ліцензійним договором від 24.05.2016 № БВ-14/16 спірного твору (тобто не надали оцінки тому, чи входить спірний твір до репертуару державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав");
- судами перекручено зміст статті 631 ЦК України, відповідно до якої сторони лише можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, що виникли раніше. Проте суди попередніх інстанцій не дослідили обставин, чи існували між Підприємцем та державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" відносини до укладення ліцензійного договору від 24.05.2016 № БВ-14/16;
- суд апеляційної інстанції припустився порушення приписів статті 35 ГПК України, посилаючись як на преюдицію оцінку обставин у іншій справі (справа                                 № 910/24538/16). 
У відзиві на касаційну скаргу Підприємець просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові акти попередніх інстанцій залишити без змін, зазначаючи, зокрема, про те, що:
- ані Організація, ані позивач не довели належність позивачу авторського права на спірний музичний твір чи права на його захист;
- відповідач належним чином довів додержання вимог ЦК України та Закону при використанні спірного музичного твору, оскільки використання такого твору здійснювалося відповідачем правомірно, а саме на підставі укладеного з державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" ліцензійного договору від 24.05.2016 № БВ-14/16, який (договір) поширює свою дію на відносини, що виникли між його сторонами, з 01.02.2016 і до моменту укладення цього договору.
Розгляд касаційної скарги Організації здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 та пункту 4 частини четвертої статті 247 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:
- Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується свідоцтвом Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011;
- Організація здійснює управління майновими авторськими правами ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" на підставі укладеного договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами, зокрема, щодо музичного твору "Cola song" у виконанні Inna Feat. J Balvin.;
- згідно з пунктом 2.1 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 Організація отримує повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії цього договору будуть належати видавнику (ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна"), а саме дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору;
- відповідно до пункту 9.1 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 Організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України та цього договору будь-які юридичні дії, направлені на забезпечення та захист майнових прав видавника на об'єкти авторського права, повноваження на управління якими передані Організації за цим договором в порядку, визначеному у цьому розділі;
- згідно з пунктом 9.2 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 у випадку виявлення порушення прав, управління якими здійснює Організація, остання, з метою захисту прав видавника та реалізації здійснення своїх повноважень по управлінню цими правами, має право: пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу Організації (підпункт 9.2.1); вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені на захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника (підпункт 9.2.2);
- у відповідності до пунктів 9.4, 9.5 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 дії, визначені в підпункті 9.2.1 пункту 9.2 цього договору, Організація має право здійснювати без узгодження з видавником. Дії, визначені у підпункті 9.2.2 пункту 9.2 цього договору, Організація здійснює за умови отримання попередньої письмової згоди Видавника;
- Договір від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє безстроково (пункт 12.1 Договору);
- відповідно до змісту Декларації музичних творів від 24.01.2014 № 1 до Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 видавник - ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" передало в управління Організації, зокрема, музичний твір "Cola song" у виконанні Inna Feat. J Balvin, частка правовласника щодо публічного виконання - 30,83 %.
У свою чергу, 01.11.2014 ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" уклало ліцензійний договір з товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл", за яким набуло право на використання музичного твору "Cola song".
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 24.05.2016 Підприємцем укладено ліцензійний договір № БВ-14/16 з державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (що здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права на підставі свідоцтва від 22.08.2003 № 3/2003), відповідно до умов якого організація колективного управління надає Підприємцю як користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на території ресторану "Італійський дворик", який розташований за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 218/22, а Підприємець зобов'язується виплачувати за надане право авторську винагороду (роялті) відповідно до даного договору та Закону. При цьому відповідно до пункту 5.1 цього договору його сторони погодили, що умови договору також застосовуються до відносин сторін, які виникли між ними з 01.02.2016 і до моменту укладення цього договору (частина третя статті 631 ЦК України).
Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:
- відповідно до акта від 24.02.2016 № 1/2402/2016 фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, у приміщенні ресторану "Італійський дворик", розташованого за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 218/22, в якому здійснює господарську діяльність Підприємець, шляхом відеозапису за допомогою відеокамери Sony модель DСR-DVD610E s/n № 1237299 оптичного диску з сигнатурою MAD А ТЕ 31132575  D1 у період часу з 16 год. 45 хв. до 17 год.15 хв. було зафіксовано факт публічного виконання музичних творів, зокрема  музичного твору "Cola song" (виконавець Inna Feat. J Balvin). Згідно з актом фіксації зазначений музичний твір використовувався для фонового озвучення приміщення закладу.
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Підприємця компенсації у зв'язку з порушенням майнових авторських прав суб'єкта авторського права.
Відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління. 
За приписами статей 48 і 49 Закону можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб'єктам.
Водночас суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.
Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.
За наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону, що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.
Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).
Відповідно до частини третьої статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
Частиною третьою статті 15 Закону визначено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.
Відповідно до приписів статті 1 Закону  публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.
Використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.
Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. 
За приписами ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017):
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (частини перша і друга статті 4^3);
- доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (частина перша статті 32);
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 33);
- оцінка доказів здійснюється господарським судом на основі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності (частина перша статті 43). 
Суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, врахувавши, що: державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління від 22.08.2003 № 3/2003; Підприємець отримав право публічного виконання спірного музичного твору на підставі ліцензійного договору від 24.05.2016 № БВ-14/16; саме по собі укладення ліцензійного договору пізніше у часі не дає підстав стверджувати, що публічне виконання музичного твору "Cola song", здійснене відповідачем, відбулося неправомірно; надання державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" дозволу на публічне виконання музичних творів без будь-якого обмеження їх переліку свідчить про узгодження сторонами цього договору його предмета; беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, - дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Висновок місцевого господарського суду про недоведеність Організацією використання відповідачем спірного музичного твору у ресторані "Італійський дворик" не ґрунтується на необхідній оцінці наданих Організацією доказів в їх сукупності (акта фіксації, попереднього рахунка та відеозапису) та не враховує того, що Підприємцем не заперечувався сам факт публічного виконання спірного музичного твору у належному йому закладі. Водночас помилковість такого висновку не вплинула на правильність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції, виправивши у постанові помилковий висновок місцевого господарського суду, на законних підставах залишив судовий акт попередньої інстанції без змін.
Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 309 ГПК України у відповідній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Організації без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як таких, що ухвалені в цілому з додержанням норм матеріального та процесуального права (статей 426, 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 1, 7, 15, 31-33, 45, 48, 49 Закону, статей 4^3, 32, 33, 43 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017).
У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі  № 925/895/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                 І. Булгакова

Суддя                                                                                                  Б. Львов 

Суддя                                                                                                   В. Селіваненко